406 



Se blyga blommman, hur hon synes blekna, 



Och iingsligt borjar standarne att rakna 



Om de uti systemet galla ma. 



Vid riikningen hon nastan sorgsen grater. 



Men pa pistillen borjar hoppas ater, 



Att gamla marken andock matte sta. 



Och myggan, svarmande kring forskarns panna, 

 Han garna ma tor henne tankfullt stanna, 

 Se'n till i ar hon all sin moda apart. 

 Dess mening ar ej alls att honom plaga, 

 Hon vill sin herre endast odmjukt fraga 

 Oni hon ej tillhor nagon sallsynt art. 



Och nn i dag, da den mot kolen slagit, 

 Hvar saltsjobolja har till ordet tagit 

 Och hviskat sakta som fran viin till van : 

 »Hor hur vi sorla, friska till vart sinne 

 Behallen ocksa oss i vanligt minne, 

 Och kommen allesammans snart igen!» 



I forskare fran Nordens alia lander. 

 Till sist jag djarft pa talet nagot vander 

 Och ber er alia mangrant dricka ur 

 En biigare for hvad vi har i Norden 

 Med ratta skatta skonast uppa jorden 

 For Nordens stolta. harliga natur. 



D:r pb.il. H. Topsoe foreslog nu en skal for kvinnan, hvar- 

 efter foljaude verser, forfattade af signaturen A. A., afsjongos: 



Mel.: Fredmans Epistlar Nr. 42: 



Ken kalad jag spar och tror. — ■ — 



Hvad var dette? — Klocken lod. 



den vor glade Stemning brod. 



Horte du, at uden Venten 



Dirigenten 



Taushed bod? 



Modes skal der nok igen 



i en ny Sektion, min Yen, 



hvor enhver er solidarisk: 



culinarisk 



kaldes den. 



Samle den kan alle andre Sektioner, 



Darner den i Legioner 



forer till os hen. 



Zoologen i en Fart 



af en Benstump viser klart 



vore Steges, Coteletters, 



Fiskeretters 



Sla?gt og Art. 



