412 



Darpa ljocl med kraftig endrakt »Ja, vi elsker». 



Kort darpa askade professor friherre A. E. Nordenskiold ljud 

 ocli yttrade ungefar foljande: »Till den skal, som nyss agnats 

 Sveriges och Norges konung, skall jag bedja att fa foga en 

 skal for statscheferna i vara narmaste grannland, for den folk- 

 kare nestorn, konungen af Danmark Christian IX och for den 

 unge, mest bereste bland alia nutidens och forntidens regenter, 

 kejsaren af Ryssland, storfursten af Finland, Nikolans II. Ma 

 en sadan skal ofta kunna tommas i nordiskt lag, vittnande om 

 ett fredligt och fruktbringande samarbete pa forskningens fait 

 af Nordens, ofta forr i bittra strider sondrade folk. En skal 

 for deras majestater Christian IX och Nikolaus II!» 



Pa detta tal foljde »Kong Christian stod vid hojen Mast» 

 och ryska nationalhymnen. 



Naste talare var prof. 0. Montelius. Da man en sommardag 

 plockar blommor, yttrade tab, och patraffar en fyrvapling, blir 

 man glad. Nu ha fyra folk kommit samman, och det kan visser- 

 ligen vid forsta paseendet tyckas, som om denna fyrvaplings blad 

 sta skilda hvart for sig ; men om man narmare granskar for- 

 hallandet, skall man finna, att har liksom hos fyrviiplingen 

 rader ett inre samband. Dessa fyra folk ha visserligen hvart 

 och ett sitt nationella lif, men samtidigt tiro de af naturen 

 knntna vid hvarandra. Om ett af dessa fyra blad skulle falla 

 bort, blefve det ju blott en vanlig trifolimn. Tal. utbragte 

 en skal for de nordiska landens samhorighet. 



Harpa upplaste frih. A. Klinckowstrom foljande af honom foi'- 

 f attade verser : 



Gudinna, du, som for oss fram pa okand ban, 

 Som forskarns fartyg styr pa tankens ocean, 

 Pallas, an en gang kring helga altarrmiden 

 En forskarskara star, re'n nalkas afskedsstunden ; 

 De skatter, tanken upp ur djupets grufvor bragt, 

 En tragen forsknings skord, infor din fot vi lagt. 

 Snart skaran, samlad hit fran Nordens fyra lander, 

 Skall skingrad vanda om, och Logarns grona striinder 

 Sta kvar, ett flyktigt minne blott for hvarje gast, 

 Som firat har bland oss, Athene, nyss din test! 



En luster har svunnit. sen samlade sist 



Mot gatfulla tocken vi spanat: 



Hur mycket oss nu synes sakert och visst, 



Som da af ett fatal var anadt ! 



Hur mycket af det, hvilket giillde och gick 



Som forskningens tryggade vinning, 



Forsvunnit likt drifvan for varsolens blick, 



Tjikt lagern fran hycklarens tinning! 



