260 



sta daggdjur visar den sig i form af ett smalt, undre 

 lag af Pect. major och gar fran sjelfva sternum anda 

 till ofverarmsbenet, eller atminstone till dess capselli- 

 gament, sa att den nastan alltid kan verka pa armens 

 rorelse. Hos foglarna stracker den sig alltid med en 

 stark sena langt in pa detta ben och ar dess forniim- 

 sta lyftmuskel. — Subclavius, som antager de aldra mest 

 olika former, torde rattast bora anses sasom en af- 

 skild, framre del af Pect. minor. Hos de daggdjur, 

 som ega fullstandiga nyckelben, ser den ut sasom hos 

 menniskan, men ar vanligen nagot storre: den borjar 

 oftast fran sjelfva sternum och fortsattes af en apo- 

 neuros uppat, emot scapula. Hos dem som blott hafva 

 ett rudimentart nyckelben (Ferae, Lepus), ar subclavius 

 val fastad vid detta rudiment, men fortsattes kottig 

 langre uppat scapulae ofre kant, och slutas med en 

 aponeuros, som beklader m. supraspinatus. Da nyckel- 

 benet fullkomligen saknas (sasom hos Pecora, Equus 

 m. fl.) ar muskeln annu storre, tjock och kottig, lig- 

 gande sSsom en slida kring nedre andan af scapula 

 och hela m. supraspinatus. Uti hastens anatomi har 

 den omsom varit kallad: Pectoralis maximus, en framre 

 del af Pect, major, Pect. minor o. s. v. Hos foglarna 

 sammanflyter Subclavius fullkomligt med Pect. minor, 

 utom hos Gallinaceerna, der den ar afskild och strac- 

 ker sig med en lang sena ned pa ofverarmen, liksom 

 Pect. minor. — Den muskel, som fatt namnet Biceps 

 femoris, ar allenast hos menniskan en muse, biceps. 

 Hos alia andra daggdjur, afven hos aporna, ar den 

 enkel, eller saknar atminstone fastet pa larbenet, och 

 ar dessutom hogst olik den hos menniskan. Den bor- 

 jar hogt opp pa backenet eller fran ryggraden, och 

 slutar vidt utbredd uti aponeuroserna kring tibialmusk- 

 lerna, men ej pa fibula. Hos foglarna ar den alltid 

 enkel, men slutas, liksom hos menniskan, med en sena 



