248 



at vaare den, at hllade en Lukmng af Svadget, naar 

 Jet med Foden optagne Vand presses ad imellem Bar- 

 depladerne, og paa Grund af den ved Pladernes sam- 

 mentraengle Stilling foraarsagede Modstand for en Deel 

 tillige drives bagtil (i Overensstemmelse med hvad der 

 ogsaa foregaar hos os, naar vi forsoge at sproite Vand 

 ud imellem Taendcrne;. Sproitningen bliver da at for- 

 tolke som et Nodmiddel, bestemt til at fjerne noget at' 

 det overflddige Vand, der ellers vilde fores med Fo- 

 den ned i Svaelget, og det bhver saaledes ikke alene 

 forklarligt, hvorfor DeKinerne ikke sproite, men ogsaa, 

 hvorfor det er med ubestemte Mellemrum, og isaer i 

 blakket Vand, at Pheenomenet iagttages. De Indven- 

 dinger, at Sproitningen skulde kunne hidrore fra Vand- 

 dele, der mekaniskt fortes til Veirs ved voldsomme 

 Udaandin^er, foretaane inden Hvalens Bleesehuller end- 

 nu vare haevede til Vandspeilet, eller fra Vand, som 

 lilfa^ldiat var traenut ned i Luftroret, kunne ikke i 02; 

 for sig ganske afvises; tlii for Muligheden af sidst- 

 naevnle Kilde til Phaenomenet taler den paa Hvalernes 

 Strube veerende, kjodrige Saek (kun er den maaskee 

 mere end lovlig lille, for at kunne have synderhg Betyd- 

 ning i saa Henseende). og for forstnaevntes vedkommende 

 er det ikke til at naegte, at noget saadant idetmindsle er 

 muligt (og navnlig er den Sproitning, der undertiden 

 iagttages hos Delfiner, f. Ex. hos Grindhvaler, naar de 

 jages paa Land, maaskee at forklare paa denne Maade), 

 men at den virkelige Aarsag til Sproitningen ikke er 

 at soge deri, fremgaaer allerede deraf, at det, som 

 alt oplyst, isaer er, naar Hvalerne nyde en fuldkom- 

 men Ro, at Slraalerne iagttages, og at det navnlig er 

 dette Pheenomen , som Hvalfangerne speide efter, som 

 det Tegn , der lorst underretter dem om Hvalernes 

 Nierhed . 



