53 



kalske Boininger, der mangle i bans, ligesom i Sym- 

 bolsprogene overhovedet, og endelig ligger den aller- 

 storste Vanskelished for ham i Ordenes afledte Betvd- 

 ning, der ofte er saa mangfoldig, og i Sprogets billed- 

 lige Udtryk, hvortil bans simple Sprog neppe har no- 

 get tilsvarende. — I samme Forhold stdle Vanskelig- 

 hederne sig for en Chineser ved at laere et europaeisk, 

 for en Europaeer ved at laare et chinesisk Sprog. BiU 

 ledlige Udtryk ere fremherskende saavel i nines som 

 i disses Sprog, men Billederne ere lige saa forskjellige 

 som Folkenes hele Liv og Opdragelse. 



Derimod har den Dovstumme, naar han forst har 

 laert nogle forskjellige Alphaheter, let ved at laere endnu 

 Here. Saaledes kan han omsider ogsaa laere den til 

 hvert Bogstavs Udtale horende Stilling og Bevaegelse 

 af Laebernc og Tungen. Det er for ham hverken meer 

 eller mindre end et nyt, vistnok meget besynderligt 

 Alphabet. Han veed da, at laese den Talendes Ord 

 paa hans Laeber og Tunge, og forstaaer Talen uden at 

 hore en eneste Lyd, ja uden at k urine ane, at derved 

 frembrin°;es en Lvd. Han kan endelig laere at efter- 

 ligne, ikke blot disse Mundstillinger, men endog den 

 til Lvdens Frembringelse nodvendige Udaandingsmaade, 

 og saaledes laere at tale, horligt for Andre, kun ikke 

 for ham selv. 



Men lans os; besvaerlia er den Omvei, ad hvilken 

 den Dovstumme maa laere det, som Born i Alminde- 

 lighed laere saa let: saa besvaerlig, at dertil nodven- 

 digviis fordres gode Aandsanleg og overordentlig An- 

 strengelse fra hans og fra Laerernes Side. Mindre be- 

 svaerligt falder det for den Dovstumme, der forst har 

 mistet Horelsen efter det 5:te — 6:te Aar og derefter 

 glemt Sproget. Det glenUe laeres uligt lettere, end 

 det fra forst af; saaledes navnlig med Hensyn til 

 Lydeues Frembringelse, saa at Talen i Almindelighed 



