48 



Bilagan D. 



Om de Dovstiimmes Geliserdesprog 



af D. F. Eschricht. 



Foredraget gik ud paa at vise den menneskelige 

 Sprogevnes Betydning og de forskjellige Meddelelses- 

 formers gjensidige Forhold; til Indklaedning tjente Skild- 

 ringen af et dovlodt Barns Slilling i Samfundet. 



For Barnets andet Leveaar havde endog Moderen 

 ikke havt nogen Anelse om dets medfodte Mangel. 

 Thi for den spaede Alder gjelder overhovedet kun den 

 Meddelelsesform, der ligger i Blikket, Minespillet og 

 Betoningen. Alt, hvad det spaede Barn formaaer at 

 fatte, fatter det dove Barn af Blikket og Minespillet 

 alene, ligesom det blindfodte fatter det af Betoningen. 



Det forste, hvorpaa Moderen blev opmaerksom, 

 var at Barnet saa yderst sjeldent gav nogen Lyd fra 

 sig, — ikke fordi det dovfodte Barns Stemmeredska- 

 ber jo skulde vaere lige saa fuldkomne som andre Barns, 

 men fordi det, ved aldrig at hore nogen Lyd, ei hel- 

 ler foler Opfordring til selv at frembringe nogen. 



I Slutningen af Barnets andet Leveaar begyndte 

 dets Stumhed at aengsle Foraeldrene. Tanken vaktes 

 omsider, at det kunde vaere dovstumt; dog neddysse- 

 des denne Tanke for en Ticl ved den Erfaring, at det 

 dog maerkede Stoi og Larm. Moderen fattade det Haab, 

 at kunne bringe Barnet til at udtale et eller andet Ord, 

 ved at anvaende den yderste Taalmodighed med at vise 

 hvorledes hun selv udtalte det. Men Barnet a^tede 

 lidet paa disse Mundstillinger og efterabede dem aldrig, 

 ligesom overhovedet Barn ikke laere at tale paa denne 

 Maade, men kun ved at hore Ordene, og derpaa selv 

 at ville frembringe dem. At Barnets Stumhed virkelig 



hidrorte 



