345 



soge at opstille nogen Conjectur om flere af disse Syg- 

 dommes differentielle Natur, der, om vi allene skulle 

 domme efter deres Phoenomener, maa antages mer 

 eller mindre vsesentlig; men holdende mig hovedsaglig 

 til Puerperalfebern vil jeg for de ovrige blot bemaerke, 

 at det for den praktiske Lsege maatte blive af Vigtig- 

 hed, om han kunde stotte sig til Ideen om et Fsel- 

 ledsskab af den Beskaffenhed , at den medgav Rimelig- 

 heden af en tildeels faelleds Behandlinfi. Herved maa 

 det dog altid erindres, at en stationair og epidemisk 

 Sygdomsconstitution i Forbindelse med en individuel 

 Disposition paatrykker disse som andre Sygdomme et 

 eget Praeg, som Laegen maa noie folge, ligesom det til 

 enhver Tid vil gjaelde, at Naturens egne helbredende 

 Bestraebelser under Gjaeringsprocessen ofte ere tilstrek- 

 kelige, isa?r om Sygdomsforlobet er mindre hastigt, saa 

 at Blodgjaeringen ikke antager Characteren af en acut 

 Forgiftning og de for Livet farlige locale Eliminations- 

 tendentser ere mindre heftis;e. 



Med Hensyn alltsaa til Therapien, hvarom denne 

 Betragtning forsogsviis skal dreie sig, maa Tanken 

 ifolge mit Udgangspunkt naarmest lede til det Sporgs- 

 maal, om vi ikke ved Midler kunne formaae at stand- 

 se eller moderere den formeentlige Gjaaringsprocess og 

 med det samme gjore den saavidt muligt uskadelig i 

 sine Virkninger. Kjende vi de Midler, som med no- 

 gen Grund kunne taankes at virke haBmmende paa en 

 tilstedevaerende vital Gjaering, af hvilken saamange For- 

 andrmger i den organiske Chemisme afbenge? Vist- 

 nok har Erfaring laart os Substantser at kjende, der 

 besidde den Egenskab at standse Gjaeringsprocesser 

 udenfor Organismen, hvarved endog vegetabilske Or- 

 ganismer dannes, — og som saadanne Agentser kan 

 naevnes Arsenik, Sublimat, salpetersuurt Solv o. fl., 

 men disse og lignende Legemer, der forovrigt ere kraf- 



