45 



tids, hogre uppskattar en for menskligheten fruktba- 

 rande och valsignelserik verksamhet an tomt pral , sorg- 

 los njutning och erofringskrigens forstorande valds- 

 bragder. De aldre bland oss minnas val den tid, da 

 man i ett fornamt sallskap knappt kunde tala om an- 

 dra naturforemal an ridhastar och jagthundar; huru 

 olika nu har i Sverige, alltsedan den store Harforaren 

 genom Landtbruks-Akademiens sti'ftelse adlade fredens 

 yrken. Saval harigenom som genom de oberakneliga 

 nya hjelpmedel, naturvetenskaperna beredt at industri- 

 en , helsovarden och alia samhallets hafkrafter, kunde 

 de sagas redan upphunnit sitt narmaste mal; men de 

 hafva annu en annan hogre sida, mensklighetens and- 

 liga lyftning och sedliga foradling. Endast dessa kun- 

 na till mensklighetens batnad losa samtidens stridsfra- 

 gor och fredstifta mellan de dunkla fiendtliga makter, 

 som nu upprora samhallets djup; ty ingen doctrin, 

 ehuru subtil, endast sinnli^ erfarenhet kan aterfora 

 den bedragna sinnligheten till ratta vagen. Derfore 

 bor narmaste malet- for vara anstrangningar nu blifva, 

 att bereda naturvetenskapernas hogre sanningar intrade 

 i allmanna bildningen och praktiska lifvet, framhalla 

 nalurens stranga lagbundenhet och det oskiljaktiga sam- 

 bandet mellan den physiska och moraliska verldsord- 

 ningen. Ty naturen ar icke blolt mensklighetens for- 

 sta, utan ock rikaste bildnings-skola; dess innehall 

 blifver for alia aldrar outtomligt, ty annu efter tusen 

 a> skall den, i enlighet med Seneca's forutsagelse # ), 

 erbjuda nya, okanda hjelpmedel till mensklighetens 

 framatskridande — och, ju langre vi framskrida, de- 

 sto mer vidgas faltet for nya framsteg. Alia tiders 

 historia viltnar ock, att menskliga kulturens framsteg 

 gatt i jemnbredd med naturvetenskapernas. Och, da 



*) Nemini post mille annos nato deerit occasio nova observandi. 



