49 



skaps granser. Vi mAste forsaka hvarje forsok att fylla 

 derma klyfta genom dialektisk spetsfundighet, med dun- 

 kelt ordsvall, som endast med en mystisk sloja ofver- 

 skyler det omatbara djupet eller i poetiskt skimmer 

 klader de kala falten i vart vetandes obekanta land. 

 Vi fa icke a andra sidan endast sorglost svarma kring 

 i blomsterverlden och forirra oss i naturens labyrin- 

 ther, icke isolera oss till ett ofruktbart, blott contem- 

 pratift vetande, utan soka det enkla, empiriskt vissa, 

 for menskligheten och samhallet fruktbarande. Utan 

 att derfore misskanna vardet af andra forskningens 

 vagar, blir det alltid ett misstag af oss, om vi sam- 

 manblanda hvad vi under vissa lyckliga stunder anat 

 och diktat med det, vi sett och erfarit; faktisk san- 

 ning och begreppets klarhet aro inom vart lag snillets 

 och smakens pregel. Icke behofver derfore vart ve- 

 tande vara en oordnad massa af enskildheter; men de 

 ideer, vi hylla, maste blott ordna och sprida ljus 6f- 

 ver hvarje lank i vart vetandes kedja. Vi ma tillika 

 oppet erkanna, att alia vara systemer, ehuru nodvan- 

 diga for var inskrankta fattningsformaga, endast aro 

 uttryck af hvarje tids mer eller mindre klara uppfatt- 

 ning af naturen, hvilka en rikare forskning skall ut- 

 vidga, omgestalta, sonderspranga. De stora snillegaf- 

 vorna, som bryta mot nya banor, aro en skank of- 

 vanifran, men hinna aldrig malet utan undergifvenhet 

 for Naturvetenskapernas namnda grundlagar; de stora 

 upptackterna, forbehallna at naturens Sondagsbarn, aro 

 icke nagot tillfalligt, utan den mogna frukten af forsk- 

 ningens stilla och obemarkta till vaxt. Efter dessa grund- 

 satser hafva de store hadangangne lefvat och verkat; 

 genom dem hafva de tydt sa mangen naturens gata 

 och beredt oss sa manga nya hjelpmedel till yttermera 

 framsteg. Endast pa" denna vag lyckades det Berze- 

 lius att framvisa en orubblig lag afven i de stelnade 



