46 



Skove. Forst laengere ned i Tiden, i Broncealderen, 

 see vi nye Indbyggere med en hoiere Cultur og med 

 Redskaber af Metal trsenge frem fra Asien langs de 

 store Floder til det Indre af Europa, hvor de torrede 

 Soerne, ombuggede Skovene og begyndte en ordentlig 

 Agerdyrkning. 



Paa selvsamme Maade vil man ufeilbarlig ved ud- 

 videde Iagttagelser mere og mere komme til Kundskab 

 om den ovrige Verdens Bebyggelse og Culturudvikling, 

 og, bvad der vistnok maa ansees for meget vaerdifuldt, 

 man vil ikke alene komme til den torre Kundskab om, 

 at der bar levet visse Folkestammer, men man vil 

 komme til at forfolge dem ind i deres daglige Sysler 

 og see dem omgivne saavel af deres ssedvanlige Huus- 

 dyr. som ogsaa af de i Skovene dengang levende, og 

 nu mange Steder uddode vilde Dyrearter. Man vil 

 mere og mere faae et tiuhgere ikke ahnet Billede af 

 Menneskeracernes Udbredelse over Jordkloden, af de- 

 res Stammeslae^tskab, Eiendommeli^beder o» fremskri- 

 dende Udviklins;, 0°; man vil saaledes i Tiden sikkert 

 erbverve et mserkeligt etbnograpbiskt eller, om jeg saa 

 tor sige, antiqvarisk-naturbistoriskt Grundlag for Men- 

 neskesla3gtens senere Culturbistorie. 



Det er heller ikke uden en vis indre Nodven- 

 digbed, at de nysnaevnte antiqvarisk-naturhistoriske 

 Studier netop bave gjort sig gjeldende i senere Tider; 

 tbi, som bekjendt, bar man i Reglen forben naermest 

 betra2;tet Folkenes Historie mere fra den vdre, den 

 politiske Side, medens man nu allevegne soger at brin- 

 ge Liv i Historien ved mere at skildre Folkenes indre 

 Culturudvikling, ved at gjore Historien ikke alene til 

 en Krigs-, men ogsaa navnlig til en Calturhistorie. 



Jeg har alt sagt, at vi dog kun ere ved den 

 forste Begyndelse. Veien, som Forskningen bar at 

 gjennemlobe, er saare lang, og Vanskelighederne ere 



