60 



temmelig stor. I Ynglingealderen forandrer Forholdet 

 sig saaledes, at Dodeligheden er i en jaevn Tiltagen, 

 medens Sygeligheden i denne Alders forste Afsnit (15 

 — 19 Aar) naaer sit forste Minimum, for atter at stige 

 noget i det 2:t Afsnit (20 — 21 Aar); man kan altsaa 

 si^e, at i denne Alders forste Afsnit Modstandskraften 

 mod de syggjorende Potenser er storst , medens Mod- 

 standskraften mod Doden ved Sygdommene er mindre 

 end i Drengealderens Slutning. — Vi skulle nu be- 

 tragte Forholdet i Mandsalderen (25 — 60 Aar). Det 

 er en ganske almindeligt udbredt Mening, att denne 

 Alder, i hvilken Mennesket antages for at have naaet 

 sin fulde Udvikling, og , som det hedder, at staae i 

 sin fulde Kraft, yder den staerkeste Modstand mod Syg- 

 dom og Dod; men Folketroen bekraeftes langtfra af 

 Erfaringen. Vel er det saa, at Sygeligheden tager af 

 fra det 25:de Aar til det 35:de, hvor den naaer sit 

 andet Minimum, hvorpaa den saa omtrent holder sig 

 til det 45:de Aar, men fra denne Alder aftager den 

 med raske Skridt, medens under hele Mandsalderen 

 Dodeligheden jaevnt tiltager. I Oldingsalderen tiltager 

 Sygeligheden jaevnt, medens Dodeligheden voxer meget 

 staerkt: paa 1000 Maend i Danmark mellem 61 — 70 

 Aar doe 55 aarligen, mellem 71 — 80 Aar 107, over 

 80 Aar 216, saa at Dodeligheden for gamle Folk over 

 80 Aar er endnu storre end for Born i Pattebarns- 

 alderen. I ovrigt maa jeg her tilfoie den Bemaerkning, 

 at der i denne Henseende bestaae Forskjelligheder mel- 

 lem de forskjellige Lande; saaledes antager man, at 

 der i Sveriges og Norges nordlige Dele lever forholds- 

 viis flere i de hoieste Aldersklasser end i Danmark. 



Vi gaae over til at betragte den Indflydelse, som 

 Kjonnet yttrer i den omhandlede Henseende. 



Det staaer som en Troesartikel i flere Laerdes 

 Skrifter, at Sygeligheden hos Qvinden er storre end 



