101 



Bilagan D. 



Oen 1 Igt-etalonger, 



af Ofver-Direktor L. J. Wall mark. 



Af vigt-etalonger, hvarmed man menar sSdana 

 vigt-lodjor, som skola tjena till normaler att begagnas 

 endast vid utomordentligt noggranna vagningar, vid 

 vigtkomparationer o. d., liar man, som bekant, de stran- 

 gaste fordringar. Ej nog dermed, att man maste hafva 

 dem sa korrekta som mojligt i afseende a deras absoluta 

 vigt, de maste afven vara af en ofdriinderlig materia, 

 Mminstone sa till vida, att de under en langre tidrymd 

 ej markbart andra vigt genom angripning af fuktig och 

 kolsyrehaltig luft, eller genom begagnandet. Vidare 

 maste bvarje vigt-lodjas volum vara noga kand, eller 

 annu heldre kunna, niir som haldst, med nagorlunda 

 latthet bestammas, pa det man a vagningsresultatet m§ 

 kunna anbringa den ratta korrektionen for vigtens lyft- 

 ning af luften. Lodjans volum bor ock gerna vara s§ 

 liten som mojligt, pa det att det oundvikliga felet i namn- 

 de korrektion ma blifva det mojligen minsta, samt luf- 

 ten afven i kemiskt hanseende ma hafva det minsta 

 inflytande. De fleste fysici torde ock derjemte onska, 

 att sjelfva ega, hvar och en sin satts normalvigter, 

 hvilka for att en sadan onskan ma kunna uppfyllas 

 maste kunna tillverkas med latthet och af ett icke for 

 sallsynt material, eller med andra ord blifva nagorlun- 

 da billiga. Slutligen vill fysikern gerna, att specifika 

 vigten hos lodjorna ej for mycket afviker fran den hos 

 messing och brons, hvilka aro lampliga materialier for 

 vigter, som skola vara i dagligt bruk, sardeles da frS- 

 gan iir ora de storre. 



Betraktar man nu de fordelar och olagenheter, 

 som de for noggranna vigter hittills mest brukliga ma- 



