utan som medel for egna, aregiriga, egennyttiga af- 

 sfgter. Samtiden foreter i detta hanseende varnande 

 exempel, men ock trosterika, namligen att den sanna 

 aran endast tillfallit dem, som sokt den Eviges, ejsin; 

 hogre insigter endast dem, som undergifvet sokt na- 

 turens lagar, icke lagstiftat for naturen. Derigenom 

 blefvo Berzelius och Orsted store man, utan att soka 

 storhet, utan blott sanning; mensklighetens hojder, ba- 

 de i samhallet och vetenskapen, upphinnas icke (ora 

 ej blott for dagen) genom stora ansprak, stora ord 

 eller utviirtes athafvor. Sarskildt anser jag mig for- 

 pligtad vid detta tillfalle varna de yngre, att icke bort- 

 nota sina basta ungdomskrafter pa det mAngskrifveri, 

 som genom nagot uppseende och mojligen vinst for 

 dagen numera blifvit sa forledande. Jag tager mig 

 friheten har upprepa, hvad jag pa annat stalle # ) ytt- 

 rat: »A11 fortidig blomning skadar den mogna frukten; 

 knapt nagot mera ett gryende anlag an omoget, mang- 

 sidigt skriftstalleri. Deraf utbildas vetenskapernas stig- 

 man, som ur tva, tre bocker sammansiitta den fjerde 

 och litteraturens stattorpare, som genast forbruka, hvad 

 de for dagen !ara.» All t forfattarskap, som icke grun- 

 dar sig pa egen, sjelfstandig forskning, fast och be- 

 stamd ofvertygelse, som ej vexlar med dagens moder, 

 saknar all t vetenskapligt viirde; ett losligt arbete kan 

 utplana fortroendet till flera fortjenstfulla och mangen 

 har hela lifvet igenom fatt pligta for sina ungdoms- 

 synder, for ofvermodet att behandla amnen, hvilka han 

 ej varit vuxen. Med den miingd hjelpredor vi nu ega, 

 kan snart sagt en hvar skrifva nagot lasbart ofver 

 hvilket amne som heist; men det vittnar mera om 

 klent an godt omdome, att samspraka (det Tyska mit- 

 sprechen) ofver amnen, som man ej sjclf grundligt un- 



*) Svenska Acad. Handl., XXIII, p. 187. 



