n 



dersokt. Langst hinner den, som satter sitt ideal sa 

 hogt, att det under rastlos forskning aldrig upphinnes 

 och saledes icke sjelfbelaten hvilar pa sin uppnadda 

 storhet, utan troget arbetar i sitt kail, lifvad af hop- 

 pet, att derigenom ett adlare, lyckligare slagte skall 

 trampa vart forgatna stoft. 



Med synnerlig tillfredsstallelse hafva vi delta till- 

 falle vi sett idkare af andra forsknings-arter, hvilka i 

 likhet med var hvila pa empirisk grund , sluta sig till 

 var forening. Det nara sambandet mellan all historisk 

 forskning, saval den, som soker uppfatta den Eviges 

 uppenbarelse i naturen, som i hafden, ar ock genast 

 i ogonen fallande; tvifvelsutan kunna de i flera fall 

 stodja och lifva hvarandra. Ma den stranga kastskill- 

 naden mellan de skilda vetenskaperna forsvinna; mensk- 

 liga bildningen blir da forst helgjuten och lefvande, 

 da dess skilda stammar, stodjande och lifvande hvar- 

 andra, forenas till en gemensam krona, och medve- 

 tandet om ett hogre, gemensamt mal genomstrommar 

 samtlige dess idkare. Jag slutar med en innerlig 6n- 

 skan, att narvarande mote matte lifvas af samma bro- 

 derliga enhet, samma rena sanningskarlek, samma out- 

 trottliga forskningsifver, som de foregaende, eller, med 

 ett ord , att i denna stund vi matte omsvafvas af de 

 store hadangangnes andar. 



