116 



massan. HSrdheten var lika med diamanten, eller 

 snarare storre, emedan glassliparen icke kunde med 

 vanligt diamantpulver skara densamma. Specifika vig- 

 ten, jemford med vatten vid dess storsta tathet, var a" 



A) 3,34 



B) 3,38 



G) 3,18 



Med. = 3,30 

 Som den vanliga Diamantens specifika vigt ar 3,5 till 

 3,6 sa formodade Forf. att, i handelse omformalde ha- 

 ligheter icke forefunnits, den svarta diamanten, skulle 

 visat samma specifika vigt som den forstnamnde. 



Det synes saledes icke vara nagon tvifvel under- 

 kastadt, att de svarta diamanter Forf. bekommit aro af 

 samma ursprung som de af Rivot undersokta. Hu- 

 ruvida de likval verkligen aro naturprodukter och icke 

 snarare konstprodukter, ar en fraga, som Forf. ej va- 

 gade bedoma, ehuru han var mera bojd for det senare 

 antagandet. Vare harmed hur som heist har Forf. 

 ansett de egenskaper han funnit denna sallsamma kropp 

 ega sasom ledare for elektricitet, vara af det interesse 

 att, han onskade fa med nagra enkla experimenter ada- 

 galagga desamma. 



Forf. forevisade nu trenne diamanter, nemligen: 

 a) en vanlig, slipad farglos, genomskinlig 

 6) en oslipad, brun, afven genomskinlig 

 c) den ifragavarande svarta, ogenomskinliga, 

 hvar och en medelst lack fastad i ena andan af sitt 

 lilla glasror, p^ det satt, att, da roret stalldes ver- 

 tikalt, diamanten utgjorde botten, pa sidorna tatad af 

 lacket, som dock ej betackte diamanten ofvan eller 

 under. Qvicksilfver ihalldes nu i alia 3 roren, och i 

 hvardera stalldes en amalgamerad koppartrad, som nad- 



