44 



traenge frem i det Indre af Landene, hvor de ryddede 

 Skovene, begyndte Agerdyrkning og udbredte en hoiere 

 Cultur. 



Disse tvende store, hundredaarige og maaskee 

 tusindaarige Perioder af Nordens Bebyggelsetid ere ene 

 os alene ooklarede ved Old- 02 Naturforskernes fore- 

 nede Underso°elser. Yore skrevne hisloriske Kilder 

 indebolde ikke et eneste Orel om, at to saadanne for- 

 skjellige Culturtrin bave aflost binanden ber, ja de 

 naevne ikke engang, at der forhen her var et langt 

 Tidsrum, i hvilket man af Mangel paa Jern benyttede 

 Bronce til Vaaben og Redskaber, og det bar dog vae- 

 ret en Tiri , i bvilken der i det sydlige Skandinavien 

 har bersket en maerkvaerdig hoi Cultur, der selv turde 

 have overgaaet den tilsvarende Cultur i de fleste andre 

 nordeuropaeiske Lande, England og Frankrige ikke 

 engang undtagne. 



Fremdeles til den senere Periode af Hedenskabet, 

 den saakaldte Jernalder, da Jernets Brug var bleven 

 almindelig, have de antiqvarisk-naturhistoriske Under- 

 sogelser ogsaa leveret Udbytte. Det vilde dog fore 

 forvidt at gaae ind paa disse Enkeltheder. Kun saa- 

 me»et kan man vsere overbeviist om, at man vil kom- 

 me til at see, at vore hedenske Forfaedre i Reglen 

 ikke have vaeret saadanne Barbarer, som de christne 

 og tildeels fremmede IMunke, der skreve om deres 

 Vikingstog, have paastaaet. Allerede a priori vil man 

 lettelig skjonne, at Folk, der kunde stadig beseile At- 

 lanterhavet til Gronland og Amerika, der grundlagde 

 kraftfulde og blomstrende Riger midt i de meest civi- 

 liserede Lande i Vesterleden, hvor de laenge bevarede 

 deres egne frie Love, Saeder og Skikke, neppe ens 

 kunne have vaeret raae Barbarer. 



Imidlertid maa det vel erindres, at vi endnu ere 

 ved Begyndelsen af Begyndelsen til saadanne antiqva- 



