247 



men denne har tillige tilfoiet, at det isaer er i roligt 

 Veir, og i det gronne eller melkede (af Smaadyr op- 

 fvldle) Vand, at Hvalen sees at sproite, samt at Hva- 

 lens Hoved gjerne er tydeligt at see over Vandskor- 

 pen, forend Straalen udsendes. Paa Sporgsmaal des- 

 angaaende oplyste ovennaevnte Hvalfanger tillige, at 

 Tiden, der hengik imellem liver Straale, var meget 

 forskjellig, undertiden sproitede Hvalen flere Gange 

 hurtigt efter hveranden, men undertiden kunde hen- 

 gaae lang Tid, uden at den sproitede, om den end 

 var synlig i Vandskorpen. 



(Under den paafolgende Discussion bekraeftede Prof. 

 Nils son Meddelerens Iagttagelse, idet han anforte, 

 at han selv i Nordsoen havde seet en Hval utvivlsomt 

 at udstraale en Vandsoile; hvorimod Prof. Eschricht 

 deels paaberaabte sig de lidligere naevnte Beretninger 

 fra de nordlige Have, deels anforte Strubehovedets Om- 

 snoring af den blode Gane som en physisk Hindring 

 for Sproitningen, hvorved han dog indrommede, at Om- 

 snormgen var mindre fast hos Hvaler end hos Delfi- 

 ner, deels endelig meente, at allerede den Omstaendig- 

 hed, at Delfinerne ikke sproile, maatte gjore Pheno- 

 menet tvivlsomt ogsaa for Hvalernes Vedkommende. 

 Disse Indvendinger troede Meddeleren imedlertid at 

 kunne tilbagevise, forslnaavnte blot derved, at der ikke 

 var nogen saadan logisk Modsigelse mellem Iagttagel- 

 serne, at den ene ikke skulde kunne bestaae ved Siden 

 af den andre, og de sidstnaevnte ved at vise hen til 

 den Sammenhaeng, imellem Hvalens Mundbygning og 

 dens saeregne Levemaade, som Franske Forfattere al- 

 lerede have paapeget. — Det er navnlig Svaelgets 

 Sneverhed, som disse (f. Ex. Milne-Edwards, rimeligviis 

 efter F. Cuvier, men denues Arbeide har Meddelern 

 ikke havt til sin Raadighed) i saa Henseende udhaave, 

 og dettes physiologiske Betydning anlage de naermest 



