431 

 For Skaiidinaviens Naturforskare. 



En helig bok har verldars Gud 

 For vara blickar laggt: 

 I blomsterdragt, i stjerne-skrud, 

 Vi se dess bilders prakt. 

 Der mota standigt nya blad, 

 Dem Tiden vecklar at. 

 Af mensko-ogat ingen rad 

 Ar lasen an till slut. 



Till oss en ande talar der: 

 I Tin gen bo dess ord. 

 Vi lyssne, hvad den lioge lar 

 I himmel och pa jord. 

 Af Skaparns varde verlden ger 

 Ett stundligt aterljud. 

 Och hvarje stoftkorn forskarn ter 

 Ett vittnesbord om Gud. 



Natur! — ditt lif, af Skaparn tandt, 

 Hur rikt, hur underbart! — 

 Sa okandt pa en gang och kandt; 

 Sa goradt och dock sa klart! — 

 Da fram du ses i tiden ga 

 I stilla raajestat, 

 Hur skont din lag att tyda fa, 

 Och folja dina fjat! 



Sora ofver Skandiens haf och land 

 En stjerna ej gar ner; 

 Sa ar ett himmelskt ljus det band, 

 Soni oss forcning ger. 



