37 



tragte ham som en Syg , for hvis Skyld man maa op- 

 stille en moralsk Pathologic med det JMaal for Oie at 

 forbedre ham, men OfTrene bor altid staae i et pas- 

 sende Forhold til den moralsk sunde eller ikke for- 

 bryderske Befolknings Evner, og afpasses efter en mo- 

 den Erfarino;s Laardomme. Som ved alle Abnormite- 

 ters Behandling tvinges vi ogsaa her til at taenke paa 

 Ondets Rod og Aarsager. Et moralsk Folk behover 

 lidet af Faengsler, siger man, og en god religios Op- 

 dragelse modstaaer mange Fristelser; men den mate- 

 rielle Velvaere er dog ved Siden heraf en vigtig Sag; 

 thi Maven kraever sin Ret og den raaber hoiere end 

 Moralen. — Savnes da, kan man sporge, Arbeidet 

 hos os nu mere end for hen? Neppe, men Fordringer- 

 ne ere storre, og Selvfolelsen er ved Tidens eiendom- 

 melige Gjaering stegen til en sygelig Grad. Pauperis- 

 men, Forbrydelsens Fader, er eller rettere synes mere 

 frygtelig nu, og hvad den ikke er, vil den blive, om 

 Braendevinet faaer uhindret Lov til at ruinere Individet 

 o<* den huuslise Velvaere. Hertil kommer — idet- 

 mindste i vort Land — uforstandige Giftermaal uden 

 Udsigter til at sikkre Bornene en saa god Opdragelse, 

 at de under et moisommeligt Liv kunne modstaae Fri- 

 stelsen. Stillingen bliver falsk, fordi den, som den 

 senere Tids Erfaring viser, saa saare let stotter sig 

 til den Saetning, at Enhver har Ret til at leve, om 

 det saa er paa Andres Bekostning, — ubetinget Ret 

 til at fordre et indbringende Arbeide. Visselig maa 

 det ligge i et ordnet Statssamfunds Interesse og selv- 

 folgelig vsere moralsk Pligt at gjore Alt for at dette 

 Maal kan naaes, men Individet kan dog vel aldrig 

 strenst ta^et fordre Andet som Ret end Frihed til at 

 soge Erhverv og leve med Familie i et vist Statssam- 

 fund, forsaavidt dette er muligt. Ingen skal heller 

 negte, at der ved den naervaerende Tids humane Be- 



