270 



Bilagan M. 



Om benet Luz, 



af Prof. A. Retzius. 

 Doctor Francis Ramsbotham har i sit t ut- 



markta arbete: the Principles and Practice of obstetric 

 Medicine and Surgenj &c. (2 Edit. Lond. 1844) vid 

 beskrifningen ofver det heliga benet infort, i form al 

 not, en hel lard afhandling om ursprunget af denna 

 benamning. I denna afhandling forekommer afven det 

 af Rabbinerna sa kallade benet Lus eller Luz , som 

 han anser hafva varit deras benamning af ryggradens 

 nedre del , »os sacrum eller coccvx». Lanat forr an 

 jag, genom min larde van Professor Fa ye, fick kanne- 

 dom om denna afhandling hade jag af Bauhini The- 

 atrum anatomicum Basileae 160o, afvensom af Palfijn 

 BescJtrijving der Beenderen van s'menshen Lichaem, 

 Gendt 1702, blifvit gjord uppmarksam pa den stora 

 vigt, som bsterlandske vise fastade vid det ifragava- 

 rande benet. 



Bauhinus berattar nemligen harom foljande: 

 Hebreiska skriftstallare anfora, att efter den ader- 

 tonde kotan i menniskans ryggrad finnes ett ben, som 

 hvarken genom vatten, eller eld eller nagot annat ele- 

 ment kan forstoras; icke heller kan det sonderbrytas 

 genom nagot yttre vald eller sonderkrossas; Gud vatt- 

 nar det pa den yttersta dagen med en himmelsk dagg, 

 hvarefter de ofriga kroppsdelarne ater samlas omkring 

 detsamma och sammanvexa ater till en kropp, hvilken, 

 sedan Guds ande blast pa honom, ater uppstar lefvande. 

 De kalla detta ben Lus, ej Luz och saga det vara 

 belaget efter den adertonde kotan i ryggraden, emot 

 larbenet *). 



*) Rabbinen Nathan skrifver i det Talmadiska Lexicon Aruch: 

 »Lus ar ett litet ben i slutet af den I8:de ryggradskotan ; 

 hela kroppen formultnar med undantag af detta benet». 



