16 



egoism, dogmatism, scepticism iormorkat och fdrviflat 



folkens sinnen, bar menskligheten anvo mast bdrja i 

 naturens skola och soka freden i (less skote. 



Men vid denna aterseendets hogtid, som alltid 

 maste vara kar fur forvanta sinnen och idkare af nar- 

 beslagtade forsknings-arter, stammas vara kanslor till 

 hogre allvar, da vi erinra oss, hvad vi aldrig kunna 

 forgata, vara gemensamma forluster under den sist for- 

 flutna tiden. Ty hvart vi blicka omkring oss, sakna 

 vi i var krets de man, som voro vara sjelfskrifne an- 

 forare, vara motens stiftare och sjal, Berzelius och 

 Orsted , att fortiga manga andra, om vetenskaperna 

 hogt fortjente man. Dessa lysande stjernor, som sprid- 

 de sin glans ofver var forening, hafva nu slocknat, 

 dessa vaoliga stammor. som uppmuntrade och varnade 

 dc yngre och oerfarne, hafva nu forslummats; lcke 

 Svea blott och Dana sorja de store hadangangne, utan 

 he!a den bildade verlden deltager i var forlust. Ty 

 Naturvetenskaperna aro kosmopoliter, hvarje deras fram- 

 steg ar den med hvarje sekel rikare menskhghetens 

 gemensamma arf. Ma under den djupa saknaden vi 

 andock gladjas: att desse man lefvat och verkat bland 

 oss. Ty det folk, som ej tillegnar sig naturvetenska- 

 pernas framsteg, atervander derigenom till barbari; 

 redan stillastaende under allmant framatskridande ar 

 tillbakaflyttning. Det folk, "som skyr uppoffringar for 

 vetenskapernas mal och kulturens ulbredda herravalde, 

 missvardar sin egen ara , hvarje nations lifskraft. — » 

 Det var en ticl , da Norrman och Danskar beherrskade 

 Nordens haf, det var en annan tid, da Svenskarna 

 gallde hogst pa Europas valplatser: styrkans och val- 

 dets tider hafva dock nu forsvunnit; men den, som 

 kan ridderligt slass (och att den kraften iinnu ej ar 

 utdod i Norden hafva nyligen Danas soner visat), han 



kan 



