47 



kan ock tanka och handla stort och adelt, ban eger 

 ock mod till sjelfuppofFring for ett hogre mSl. Vi lef- 

 va nu, for att tala i geologisk stil, i naturvetenska- 

 pernas formations-period, och skall nu icke vart namn 

 bland folken sparlost forsvinna i tidens flocl , maste vi 

 hafda vara vetenskapliga anor och frejda vart namn 

 pa forskningens' fait. Vi fa icke under smartan ofver 

 vara forluster misstrosta om Naturvetenskapernas fram- 

 tid, ty, da vi ega ett hogre lofte, att saende och ska- 

 rande icke skall upphora i den yttre naturen, hoppas 

 vi ock, att bland oss det unga, friska skall uppvaxa 

 ur forgangelsen. Det ar endast den forgangliga delen, 

 som maste atergalda naturens Ian; men de store la- 

 rarnes ande skall fortlefva ododlig i de sanningar, de 

 tydt, och hvila panyttfodd, den sanna metempsychosis, 

 ofver deras larjungar i Norden. Och till frammanan- 

 det af dessa yngre krafter torde just dessa moten 

 blifva ett verksamt medel ; flera af de unge man, som 

 vi har i dag se forsamlade, hafva redan eller skola 

 snart, efter hvad vi alle hoppas, hafda Naturveten- 

 skapernas redan sekelgamla anor i Norden. Vi ega 

 derfor en borgen i den karlek och hulda vard , hvar- 

 med saval Naturvetenskaperna som sarskildt vara mo- 

 ten omhuldas af Skandinaviens Konungar — och for 

 Sveriges nu forsamlade Stander kan jag icke underla- 

 ta att vid detta tillfalle betyga Naturvetenskapernas 

 tacksamhet for den frikostighet, dem blifvit bevisad. 

 Det blir en outplanlig forebraelse for deras idkare, 

 om de icke soka efter basta formaga emotsvara sin 

 Konungs och sina medborgares adla afsigter. 



Sakraste vagen till detta mals vinnande, liksom 



vardigaste sattet att fira de store hadangangnes minne, 



ar att samvetsgrannt folja den foresyn, de lemnat, 



och troeet varda skordarne af deras rika utsade — 



8 2 



