20 



massornas bildning och Orsted att frammana »anden i 

 naturen.» 



Mine Herrar! Hvacl jag bar haft aran anfora, ar 

 for Eder icke nagot nytt eller obekant; men i denna 

 stund liar jag ansett- mig offentligen bora uttala var 

 trosbekannelse, att man icke af oss eller vara moten 

 ma vanta och fordra, hvacl vi ej kunna eller bora 

 lemna. Oss tillkommer icke lagstifta for Naturen, vi 

 votera inga Riksdagsbeslut for vetenskapen, utan vacka 

 endast nya fragor till narmare undersokning, angifva 

 endast luckorna i vara vetenskaper till narmare be- 

 grundande. Det ar ett obemarkt utsade, hvilket vi 

 forst i en framtid kunna hoppas mogna till skord. 

 Lugnt och obemarkt tillvaxer allt i naturen; hvarje ny 

 ide till dess forklaring maste, innan den fullvaxt fram- 

 trader som en makt i vetenskapen, lange dia modrens 

 brost. Hvilken ar da vinsten for dagen af vara mo- 

 ten? torde maneen fraea. Jo, den enskilde betvder i 

 vara dasar foe;a , det ar endast eenom fleres forenino; 

 och samverkan vetenskapen fores framat; mangen sak- 

 nad, men for vissa fragors losning oundganglig upp- 

 lysning kan derigenom vinnas, manget ron, som for 

 den ene ar utan betydelse, lemnar en annan nyckeln 

 till losning af en outredd fraga. JManga adla krafter 

 ga forlorade utan den starkande, lifvande kraft, som 

 beredes genom ideernas utbyte och andras deltagande 

 intresse. Genom den oflentliga profningen redes och 

 bestammes en mangd begrepp, som eljest, ehuru i 

 grunden riktiga, skulle missforstas och misskiinnas. 

 Genom den personliga bekantskapen foradlas afven ve- 

 tenskapens ton; det hos afsondrade vetenskapsman ej 

 sallsynta ratthafveriet maste vika i allmanna forhand- 

 lingar; i det gemensamma deltagandet forlorar sig sjelf- 

 viskheten, den rena, oegennyttiga forskningens borne 

 flende, hvilken omfattar vetenskapen ej sasom mal, 



