63 



forhallande egde rum hos hvalarna; de fossila benen 

 aro verkligen smiirre och spensligare an de friska, 

 oaktadt de forra tillhort gamla. de sednare unga exem- 

 plar — men iakttagelserna aro annu for fa att deraf 

 draga nagot bestamdt resultat. 



Innan jag slutar, torde mig tillatas annu en an- 

 markning. Mer iin en torde ha gjort sig den fragan: 

 manne menniskor funnos har i var nord — eller i a 11— 

 manhet pa jorden — under den afliigsna tid, da stora 

 hvalar plojde vagen ofver Westergothlands siatter, der 

 nu sko»ar vaxa och skordar mosna? Annu veta vi 

 det icke; men vi ha hopp om att vi eller vara efter- 

 kommande en ean"; skola veta det. 



For 20 ar sedan anade val knappt nagon att vi 

 skulle lara kanna mer om Nordens aldsta invanare an 

 hvad historia och sagor gifva vid handen. Alia de 

 af menniskohand till verkade fornsaker, som funnos i 

 jorden, ansagos hafva utgjort stridsvapen och oifer- 

 redskap for vara forfader. Allt hvad som icke inpas- 

 sade i detta system, ofversags eller forkastades. Nu 

 kanna vi att landets forsta inbyggare lefvat af fiske 

 och jagt och llinge statt pa samma kulturgrad som 

 Amerikas och Soderhafsoarnas vildar stodo, da Euro- 

 peerna gjorde deras forsta bekantskap samt att de 

 smanineom utvecklat si» ur detta rahetstillstand. Det 

 ar den komparativa Ethnographiens uppgift att utforska 

 och framla^sa menniskosla°tets och dess skdda stam- 

 mars kulturhistoria , fran deras forsta upptradande pa 

 jorden till den tidpunkt da den egenthga historien far 

 ordet och borjar teckna folkslagens annaler. Denna 

 nya vetenskap omfattas redan med varma och delta- 

 gande, icke blott i var Skandinaviska Nord, utan afven 

 i England, Amerika och som vi hoppas snart ofver 

 hela den bildade delen af jorden. Och under detta 



