191 



dera berget bestar — liksom de fiesta ofriga inom 

 Westergothland bekigna s. k. ))6fvergSngs-bergen» — af 

 fern sarskilda magtigare stenlager, med flera mellan 

 dem inskjutna mindre magtiga losare ofta jordartade 

 lager, hvilka annu icke aro narmare undersokta och 

 bestamda. De fern hufvudlagren hvila pa granit och 

 gneis och ligga i foljande ordning ofver hvarandra: 

 1:o Sandsten narmast urberget; 2:o Alunshiffer; 3:o 

 Kalksten (ofta af rod farg och derfore af allmogen be- 

 namnd »R6dsten» ss. a Kinnekulle); 4:o Lerskiffer och 

 5:o Trapp eller Gronsten. 



I Kinnekulle aro dessa lager afven till yttre om- 

 kretsen skarpt begransade fran hvarandra och bilda 

 terrasser af olika stor utstrackning, hvilka (utom vid 

 bergets norra anda) upphora med lodrata branter, hvar- 

 ifran likval Lerskiffern och AlunskifTern gora undan- 

 tag, i det terrasserna af dessa lager ofta nog med en 

 mindre brant sluttning sanka sig mot underliggande 

 bergart. 



Denna skarpa begransning mellan lagren framtra- 

 der ingenstades sa tydlig i Billingen, forutom i fraga 

 ora Trap-pen, som har ofta visar sig med tvarbranta 

 vaggar, vid hvilka flerestades (ss. ofvan Warnhem, 

 Oglunda m. fl. st.) sta ofantliga, snedvinkliga, fria pe- 

 lare-rader, narmande sig Basalt-formationen. Den ne- 

 danfor liggande Lerskiffem ar ofta belt och ballet 6f- 

 vertackt af nedrasade stora klippstycken (af Trapp), 

 och hvar Kalkstenen vidtager ar ej latt att noggrannt 

 bestamma. Likasa ar griinsen svar aU uppdraga mellan 

 denna sednare och Alunskiffern. — Endast pa nagra 

 fS stallen ligger Billingens Sandsten i dagen — sasom 

 der backar hafva skurit igenom Kalkstenen och Alun- 

 skiffern och blottat Sandstens-lagrets yta t. ex. vid 

 Hallevad ofvan sjon Langen vid bergets nordvestra 

 anda. Har finner man att Sandstenslagrets ofre yta 



