378 



denne med Udsigt til Helbredelse, hvorimod mange 

 Tilfaelde blot kunne have en rimelig Forbedring til 

 Hensigt, f. Ex. Standsning af Sygdommens Fremskridt, 

 Kraefternes Understottelse, Befrielse for de ledsagende 

 Neuralgier, eller Aandedraetsbesvaerligheder, eller Op- 

 naaelse af bedre Holdning og Figur, o. s. v., — saa 

 kan man stille sig det Sporgsmaal: Hvor er Alders- 

 graendsen, indenfor hvilken man tor haabe, i en efter 

 flere af de her paapegede Henseender at kunne gavne 

 Patienten ved Behandlinsen ? 



Dette Sporgsmaal er vanskeligt at besvare, thi 

 Besvarelsen har for faa Grundlag. Man har pleiet at 

 ansee orthopaedisk Behandling hjemmehorende kun i 

 Barnealderen , o^ dette svarer unae^telist til Ordets 

 Et\mologi. Tidligere har jeg ogsaa undslaaet mig for 

 at overtage Forsog paa, hvad der kunde udrettes hos 

 Patienter paa 20 Aar eller derover. Men dette var 

 ikke rigtigt, og jeg har senere havt Erfaring for, at 

 man selv lanst ud over denne Alder kan virke over- 

 maade gavnligt, baade paa Figur og Helbred. Hos 

 Tamplin (London, Roval orthopaedic hospital) har jeg 

 seet fortriblig Nytte af orthopaedisk Behandling hos 

 skoliotiske Patienter paa 26 — 28 Aar, og det baade 

 med Hensyn til Deformiteten og Helbredstilstanden. 

 Jeg har endog seet Patienter hos ham paa over 30 

 Aar, og han havde i flere Tilfaelde havt stor Tilfreds- 

 stillelse af Behandlingen. I Forbigaaende vil jeg be- 

 maerke, at hans Hospital udelukkende bestaaer af Fri- 

 pladser for orthopaadiske Patienter, hvorved der er 

 aabnet en vid Mark til at samle Erfaringer ad den 

 experimented Vei. 



Endnu bor jeg naevne en Omst&endighed, der na- 

 turligvis har den storste Indflydelse, naar Talen er 

 om Prognosen af Skoliosis i praktisk Henseende, jeg 

 mener, om oe hvorvidt Patienten i det eivne Tilfaelde 



