82 



For de permanente Luftarter er som bekjendt: 



p v = /?(a+9 ) altsaa for disse bli- 

 ver Ligningen: q = tv R(Q — o )-^-w 



Af begge disse Ligninger sees, at naar Fluidet 

 udvider sig, saa frembringes ikke fuldt en Arbeids- 

 maengde (iv — iv) men denne maa endvidere for mind- 

 skes ved R (9 — 9 ) eller {pv — p^v), der ere negative, 

 og sammentrykkes Fluidet, da bliver Arbeidsmaengden 

 q negativ, og den hele Yarmetilvsext i Fluidet bliver 

 altsaa (w — w> )=fl(6 — S ) + (-f-</) altsaa storre end den 

 meddeelte Arbeidmaengde (naturligviis alle Storrelserne 

 taenkes reducerede til samme Eenhed).* 



Dette Plus i Yarme ved Sammentrykning og dette 

 Minus i udviklet Arbeidsmasngde ved Cdvidelsen skyl- 

 des naturligviis Fluidets indre Krasfter, og heraf lader 

 det sig let paavise at de Krasfter, hvormed de en- 

 kelte Dele af Fluidet virke paa hinanden ere attrahe- 

 rende og ikke, som man for Luftarterne har antaget, 

 repulsevende ; men den tilsyneladende Frastodning hid- 

 rorer ene fra de svingende Bevaegclser, hvori Delene 

 befinde dem. 



Yi have i det Foregaaende laert at kjende en vae- 

 sentlig Forskjel imellem de permanente Luftarter og 

 Dampene, og derfor ligger den Tanke temmelig nasr, 

 at det er den ved Dampenes Udvidelse indtraedende 

 deelvise Fordraabning af Dampmassen, som gjor den 

 forenede Lov af Mariotte og Gay Lussac mindre 

 anvendelig paa Dampene og de draabbare Luftarter, end 

 paa de permanente Luftarter. 



Denne Lov kan som bekjendt skrives: 



P V CL+Q 

 p " V cL+% 



