130 



ga"ende greng&ngar, hvilka (niitverk) genom en enda 

 gang lopande emellan hvart och ett af natverken i de 

 skilda hojderne, aro forenade sinsemellan. Man kan 

 saga att Gardsjo silfvermalmsgangar bilda natverk i 

 hogsta delarne af de gneisshojder, som de genomskara 

 men att de dock dervid bibehalla en bestamd karaktar 

 af paralellgangar. Fyndigheten ligger just i dessa nat- 

 verk, emedan, enligt hvad erfarenheten visat, mellan- 

 hggande, eller natverken forenande, gangar, aro nastan 

 ofyndiga. En gangs bredd varierar fran 6 a 7 turn 

 till 15 fot, och langden inom natverken der storsta 

 fyndigheten finnes uppgar fran 70 till 170 fot. Huf- 

 vudprincipen, som naturen foljt vid sammanparande af 

 de olika mineralier, hvilka uppfylla Gardsjo gangarne 

 — (det vill med andra ord saga den princip som 

 naturen foljt vid gangarnes inre structur) — synes 

 varit, att i midten bilda fyndiga qvartzgangar, af 

 fran nagra turns till 3 fots bredd, forande blyglans, 

 aftonit, kopparkis, zinkblende, svafvelkis, spatheisen- 

 stein , tungspat, o. s. v., samt att pa sidorne (till lika 

 bredd pa hvar sida som sjelfva den fyndiga qvartz- 

 gangen) omgifva dessa gangar med en ofyndig kornig 

 blandning, bestaende af qvartz, gulgron serpentin, i 

 pentagondodecaedrar kristalliserad svafvelkis och litet 

 farglos glimmer. I sjelfva verket finner man att den- 

 na princip s§ noga blifvit foljd vid Gardsjo gangarnes 

 biJdning, att man icke kan misstaga sig om den; at- 

 minstone kan man saga att naturen foljt den princip, 

 att bilda fyndiga qvartzgangar i en ofyndig blandning 

 af ofvan uppgifne beskaffenbet. Icke allenast vid Gard- 

 sjo gangarne har denna princip blifvit foljd; vid flere 

 andra gangar i Wermels- och Glafsfjordsdalens gneiss- 

 bildning har tydligen samma princip legat till grund 

 for den inre gangbildningen , eller som jag kallat den 

 ga'ngstructuren. 



