179 



len ocksa mycket mindre an pa" de species, der den 

 icke utvecklar sig. 



Standarknapparne b§de p& Salix och Populus aro 

 utat vanda (extrorsa), hvilket ar ofverensstammande 

 med blommornas tvakonighet. 



Att afven glandlerne hafva en viss utvecklings- 

 ordning, finner man af deras fbrsvinnande. Den framre 

 glandlen forsvinner vanligast, emedan de tva framre 

 standarne alltid utveckla sig. De tva bakre sido- 

 glandlerne blifva alltid qvar, emedan de tva bakre si- 

 dostandarne aro de sista och saledes nastan alltid for- 

 svinna. 



Emedlertid, om man antager att glandlerne fore- 

 stalla forsvunne standare, och blomman bestar af tven- 

 ne kransar, den ene yttre, och den andre inre, sa" 

 borde, enligt det vanliga forhallandet hos blommor med 

 tva standarkransar, da den yttre kransen alltid utveck- 

 lar sig i motsatt ordning emot den inre, det vara den 

 framre glandlen, som utvecklade sig forst. 



Honblommorna hos Salix besta endast af bractean, 

 frohuset och den bakre glandlen, utom hos S. pentandra, 

 hvars honblomma har en alldeles egen form, och be- 

 star af en skalformig glandel, som har ett hak uti den 

 bakre sidan, och maste anses hafva uppkommit genom 

 alia fern glandlernes hopvexande. 



Ovarierne uppspricka i 2 suturer eller sommar 

 §t sidorne, aldrig framat och bakat. Sa sitta afven 

 markena eller stigmata. 



Hos Populus finnes endast uti honblomman na- 

 gon likhet med Sa/ias-slagtet, nemligen med S. Pentandra. 

 Den bestar af en kottig bagare, ifran hvars botten 

 ovarierna uppstiga. Denna bagare synes motsvara den 

 omgifvande glandlen hos S. pentandra. Den har tillika 

 ett hak eller ar sned, liksom den sistnamnda. 



