246 



Mening kan Meddelcren bekraefte cieuls ved egen lagt- 

 tagelse, deels ved Acre Vidnesbyrd, han bar indhentet 

 fra forskjellige Hvalfangere baade fra det atlantiske og 

 det stille Hav. — Meddeleren, bar vel flere Gange 

 seet Hvaler, men kun en eneste Gang bar ban seet dem 

 sproite, og det beldigviis i saadan Nserhed, at den 

 udelukkede Feiltagelse; paa en Reise i Foraaret 1848 

 i det karaibiske Hav, altsaa under en Varmegrad af 

 ikke under 20° R. (Dagens Varme samt Datoen kan 

 han desvserre ikke opgive), horte han nemlig en Mor- 

 gen, medens ban endnu var under Daekket, et staerkt 

 Pladsk ved Siden af Skibet, og gjort opmaerksom der- 

 ved , saint ved Raabet, at det var en Hval, ilede 

 han op, og saae kortefter Hvalen at haeve sig op i 

 Vandskorpen, bvorpaa under et staerkt og horligt Snoft 

 en tyk Vandsoile stodtes i Veiret, og denne spredte 

 sig, og faldt ned som et Vandspring med et lydeligt 

 Pladsk. Da Skibet gik omtrent i samme Retning som 

 Hvalen, saaes ogsaa strax derpaa, paa det Sted, hvor Hva- 

 len havde sproitet, Havet i viid Omkrets overdraget med 

 en af storre Sliimklumper afbrudt Fedlhinde. Hvalen 

 var sandsynligviis en Kaskelot, thi baade for og efter 

 den Tid (i December 1847 og April 1848), traf han 

 paa Hvalfangere, der paa samme Sted havde indfanget 

 flere af disse Dyr, og i et af Tilfaeldene, bleve endog 

 de for Taendernes Skyld udtagne Underkjaeber foreviste 

 ham. — Nogle af Hvalfangerne udspurgte han ogsaa 

 om Sproitningen, og de beskreve ham denne, som han 

 selv havde seet den, og forklarede ydermere, at de 

 ofte horte Pladsket om Morgenen, forend det var lyst 

 nok til at see Straalen. — Og ganske overensstem- 

 mende med hvad her er bereltet om Kaskelotten ere 

 de Meddelelser om Sydhavets Relhval, som jeg bar 

 kunnet indhente af samme Hvalfanger, hvem Meddele- 

 ren ogsaa skylder ovenstaaende Notits om Nautilen; 



