392 



og flere Steder, kom under Laegebehandling; en Ty- 

 phus-Epidemie og rheumatiske Lidelser som i Efter- 

 aaret 1850 fulgte paa den hoist anstraengende Tjene- 

 ste, hvoraf ogsaa flere Laeger bleve angrebne, paa 

 samme Tid som Aarstiden gjorde Sygetransporterne 

 til Soes mere og mere besvaerlige, alt dette udkraevede 

 flere Laegekraefter, end det var muligt at skaffe til- 

 veie. Uagtet adskillige civile Laeger med ikke ubety- 

 delig Opofrelse af privat Fordeel havde helliget Ar- 

 meen og Faedrelandet deres Tjeneste, uagtet Interesse 

 for vor relfaerdige Sag forte mange af vore svenske 

 og norske Broder 1 vore militaire Laegers Raekker, 

 uagtet Armeens Laegepersonale ved Udgangen aH850 

 herved var voxet til over 250 Laeger, fandtes dog 

 ikke faa Vacancer i de underordnede Laegeposter. Ba- 

 taillonerne maatte noies med 1 La?ge, Artilleriets Lae- 

 gepersonale indskraenkes, Ambulancelaegerne for storste 

 delen gjore Tjeneste ved Hospitalerne og disse dog 

 noies med en ringere Besaetning, end den normerede. 



Disse Erfarinser laere tilfulde, bvor vigtigt det 

 er, at en Armees faste Laegepersonale ikke indskraen- 

 kes til det der er absolut nodvendigt i Fredstid , og 

 at Laege-Organisationen af '1 842 neppe fortjener den 

 Daddel for Odselhed i denne Retning, som tidligere er 

 bleven den til Deel; ja jeg tilstaaer, at hvis jeg ikke 

 ansaae det nodvendigt, at forbedre Laegernes Kaar 

 uden at bebyrde Statskassen med uforholdsmaessige 

 Udgifter, da vilde jeg stemme for, at bibebolde det 

 den^ang for Linien normerede Personale; thi at vilde 

 slaae sig til Roe under den behagelige Drom om den 

 evige Fred, vil vist neppe falde nogen ind, som ikke 

 har lukket Oie og Oren for de sidste Aars Begiven- 

 heder og den endnu vedvarende Gjaering i Europa. 



Efter Fredslutningen med Tydskland vare Linie- 

 bataillonerne, den storste Deel af Artilleriet og Caval- 



