32 



som de modificerende Kraefter, og Naturvidenskaben naermer 

 sig en oprindelig, al materiel Tilvaerelse giennemtraengende og 

 beherskende Dualismus, som tydelig udtalt nodvendigviis for- 

 drer sin Losning. Disse Forsog ere knyttede til den anorga- 

 niske Naturs Physik og gaae ud fra dennes exact bestemte 

 Lovmaessighed. 



Den anden Retning er den forste modsat. Hvad den 

 forste soger, forudsaetter denne. Den gaaer ud fra Begrebet 

 om en almindelig Hensigtsmaessighed og, medens den forste 

 er faengslet til den strenge Nodvendigheds uforanderlige Lov- 

 maessighed, er Livets frie, i sin egen Kreds sluttede, kun i 

 sig selv, ikke af sit Forhold til et Andet forstaaelige Form, 

 Gjenstand for den anden. Den er ikke mindre indgribende i 

 al Naturforskning end den forste. Det er ikke blot den fromme 

 Betragtning, som benjtter sig af den; den er uundvaerlig for 

 den noiagtigste Grandskning, og Anatomen saavel som Physio- 

 logen er nodsaget til at tage sin Tilflugt til den. I Organis- 

 mernes Structur har Begrebet om Organernes Nytte saaledes 

 erholdt en, om end underordnet, videnskabelig Betydning, og 

 det viger blot for et hoiere Synspunct, hvilket langsomt aab- 

 ner sig og forvandler den udvortes Hensigtsmaessighed til en 

 hoiere, djbere, den indvortes. Vi kalde den forste Retning, 

 af Grunde, som vi sildigere ville udvikle, den mathematiske, 

 den anden den teleologiske. 



Er det nu upaatvivleligt, at saavel det Synspunct, som 

 henviser til en almindelig Nodvendighed i Naturen — en streng 

 Lovmaessighed — som det der henviser til en almindelig Hen- 

 sigtsmaessighed — en evig Yillies i alt indgribende Frihed — 

 antager en absolut Betydning, saa opstaaer det Sporgsmaal: 

 om ikke en bestemt Udviklingsepoche i Naturvidenskaben med 

 Rette kan opfordre den menneskelige Aand til det Forsog, at 

 gaae ud fra det absolute Standpunct, som bestandig maegtigere 

 paatraiMiger sig og fordrer sin endelige Oplosning? Vel paa- 



