ledes da Depolamationsphaenomenet ei paa nogen Maa- 

 de grunder sig i den ydre Form, men i Molecularsam- 

 mensaetningen af en Subslants, saa ligger der en Muelig- 

 lied i, at der kan findes i visse organiske Subslanlser 

 en — om Man saa vil kalde det — fnldkommen Sam- 

 raenvoxning af Fibre iil slorre Flader , i bvilke allsaa 

 Fibre ei paa en mechanisk Maade lade sig adskille, 

 men som dog depolaiisere Lyset paa sararae Maade, 

 som egenflige Fibre. I saadanne Tilfaelde lader sig 

 vel ved Depolai isatiouspbaenomenet med Sikkerbed be- 

 stemine, at Fiberretningen nodvendigen maa findes pa- 

 rallel med en af tvende binanden retvinklig krydsen- 

 de Liuier; men med bvilken lader sig ei derved afgjo- 

 re. For at Man i saadanne Tilfaelde kan komme til en 

 sikker Knndskab om Fiberretningen, maa Man gaae 

 en Omvei. Plader af dobbeltbrydende Substantser 

 k unite, i det de depolaiisere Lyset, vise sig med for- 

 skjellige, ofte meget levende, Farver. Tager Man, til 

 Exempel, en Plade af den saa let klovbare Gips, der 

 liar en Tykkelse af omtrent \ Millimeter, da viser den 

 sig, lagt i en passende Stilling mellem Turmalinpla- 

 derne, med hvidt Lys, eller egentligen med den Far- 

 ve, som er egen for de anvendte Turmaliner. Det 

 Sarame gjaelder ogsaa for en Plade af Tykkelse omtrent 

 yjfj Millim. Alle Plader, hvis Tykkelse ligger mellem 

 disse anf6rte Extremer, vise sig altid med en eller au- 

 tleri Farvenuance, og det bliver ligegyldigt, om denne 

 Tykkelse udgjores af en enkelt Plade eller af flere paa 

 hinanden lagte tyndere, saalaenge at i alle Lag de op- 

 tiske Axer blive fuldkomment parallele. Har Man der- 

 for en Krystalplade, der f. Ex. depolariserer Lyset 

 med en citronguul eller orange Farve, og Man da l»g- 



