460 



forhcUlanden inirSdde fostrets hufvud med sin Ichigre 

 strSckning vanligen i nilgondera horngropsvitlden; el- 

 ler, af saYskilda anledningar, i hcftledsvidden, t. ex. 

 da 5ppningen voie af en raer oval form, eller hang 

 i korsknolsvidden. I forra fallet maste hufvudets ned- 

 at vanda kagla, vid genomgangen geiiom 5fre b5c- 

 kenoppningen, genast komma med ena andan rakt ned 

 i horngropsoppningen, och med den andra till det snedt 

 motslaeude aflanga halet. Och sedan roaste kaglans 

 snedt bakat horngropsSppningen vettande itnda vrida 

 sig, antingen ofvanfor sittbenstaggens korsbensband (li- 

 gamerdum spinososacrum) midt bakat korsgropen, och 

 den andra Sudan i sararaa man fram under blygdba- 

 gen ? pa hvilket ball bcickenets viddforhallande erbju- 

 der basta utrymmet for hufvudets langsta strackning; 

 eller ock kunde denna vridning fSrdrojas, till (less huf- 

 vudet nedkomme i nedre backenoppningen, derigenom 

 att den snedt bakat vettande andan halkade ofver si(t- 

 benstaggens korsbensband, och foljde horngropsoppnin- 

 gen anda ned till stjerlbenet. Salunda maste bojnin- 

 gen af hufvudets karnlinie blifva i backenbottncn till- 

 fullo vand autingen med eller mot bojningen af bac- 

 kenets , allt efter som den mot kroppen tryckta kag- 

 lan lage bakat elier framat i backenet, oc!i den andra 

 kaglans spets foljaktligen vore nedtryckt framat blygd- 

 bagen eller bakat stjerlbenet. I forra fallet maste huf- 

 vudet kunna utkomma ganska latt, men i det sednare 

 icke utan stor svarighet. Och som bagen (convexite- 

 ten) af hufvudets karnlinie vette at fostrets framre si- 

 da, da hahan vore trydkt emot brostet, men at den 

 bakru, da ziaclspetsen vore tryckt emot lyggen, sa 

 maste, i hronbjudningen , fSrlossningen ga latt, da fo- 



