181 

 Bit. Lit. Y. '(Se pag. 18.) ' " 



Tcil vid motets forafskedande, 

 af Or df 6 ran den, Bishop en m. m. Agarbh» 



M. H.! 



Hvad luften ar for menniskokroppen, det ar vetan- 

 det for menniskoanden; — en omatlig sfer, hvaruti 

 sjalen andas, rorer sig, tillegnar sitt vasende dcss ele- 

 menter, och utvecklar sitt bade inre och yttre lif. Ve- 

 tandet ar ocksa, liksom luften, alias egendom; och un- 

 der det menniskorna fordelat imellan sig allt annat, 

 till och med sjelfva hafvet, ar det endast luften och 

 vetenskapen , soni icke kunna innestangas inom egan- 

 derattens begransning. Bada soka att utbreda sig 6f- 

 ver allt, intranga till allt, satta sig i jemvigt ofver allt, 

 och trycka ifran de hogre eteriska regionerna, der de 

 aro renast, klarast och genomskinligast, ned pa de la- 

 gre, nilrmare jorden och massan. 



Men liksom for luftens framtrangande otaliga hin- 

 der kunna Sottas, sa ock for vetandets. Endast i den 

 man dessa hinder undanrodjas, i den man vetandets 

 flylaiide blir frill och nnderlattas, blir menniskans in- 

 tellektuela lif allm5nnare, och menskliga kulturen ho- 

 gre. Endast derfore, att i forntiden de otaliga com- 

 liuuiicationsmedlen , som nu 5ro oppnade for vetandets 

 Otbredande, icke funnos, stannade dttta blotL 6fver vis- 

 sa delar af jorden, genomsla*pplr blott der det o- 

 viga ljuset, och br5t det i tusende stralar, under del 

 alt morkret hvilade ofver andra delar af jorden. 



