187 



f5r mitt lifs beslSmmelse, jag besSkt denna samman- 

 komst icke sora vetenskapsrnan, icke som egande 

 numera en slamraa inom vetenskapernas idealiska li- 

 ke, utan som den, hvilken blifvit bosalt i ett fran 

 sin hembygd frSmmande land, och nagon gang gripes 

 af bemsjuka ocb langtar 5nnu vemodigt tillbaka till de 

 bygder, der hans storsta sAllhet fordora vaxte. Han vill 

 5nnu en gang uppfriska minnet deraf, han vill annu 

 en gang se solen ga npp ofver dess rika slitter och 

 skuggiga lundar, cinnu en gang hora tonerna af det 

 sprak , som ban haller pa att forga"ta. Men utom den- 

 na hemlangtan, var det manga andra skai, hvarfore 

 ban, om an sasom numera framling, dervid infana 

 sig. Det fdrsla var olvifvelaktigt den omslandigheten, 

 att denna Forening valde en punkt inom mitt fcider- 

 nesland, till silt forsta sammantiade, och hvilket st£l- 

 le jag tillfSlligtvis var narboende, Jag ansag for min 

 pligt att sasom Svensk erlSgga min andel af mine med- 

 borgares erkansla for dtn ara , som genom ett sadant 

 besok bevisades vart land. Men en annan anledning 

 dei till var hoppet, att bland de utmaikte Vetenskaps- 

 rnan, som liar skulle samrnantrSda, aterse manga, hvil- 

 kas ynnest eller vauskap jag redan f6r l^ngre tid till- 

 baka haft den lyckan all ega , ocb bvilkas hand jag 

 5nnu en gang skulle skaka ; ocbandia, bvilkas bei 6m- 

 da nainn aTven tr£ngt frarn till de afla*gsiia dalar jag 

 bebor, och bvilkas persouliga bekantskap jag ifrigt on- 

 skade att gora. 



Det foi -h-oende, som blifvit mig af detta hogakta- 

 de Samfund bevisndt, alt vara dess Ordf6rande vid den- 

 na f 'orcning, aivcnsom for den Kommilc, hvilken fait 



