354 



rakteristiske for det gronlandske Diluvialleer ere i Sardelcs- 

 hed de bekjendte Forsteninger afMallotus arcticus. Hiin tid- 

 ligere Hsevning af Landet har ikke blot ganske ophort; men 

 den er endog senere bleven aflost af e» modsat Forandring i 

 det relative Niveau af Land og Hav , hvilken vi nu her nar- 

 mere skulle betragte. 



Den, om ikke aeldste, saa dog tidligst bekjendte Iagtta- 

 gelse, der allerede, hvis den ikke i et halvt Aarhundrede var 

 vedbleven at staae isoleret, havde kunnet lede til at formode 

 en Ssenkning af Gronlands Vestkyst, skylde vi Normanden 

 A. Arctander, som i Aarene 1777 — 79 bereiste Sydgronland 

 og navnligen undersogte de frugtbare Fjorde i Julianehaabs 

 District, det sydligste paa Vestkysten. I det Indre af en af 

 disse, i det for sine Oldtidsminder saa beromte Igalikko, til- 

 drog en lille flad Klippeoe sig hans Opmaerksomhed. Uagtet 

 dens ringe Omfang havde den dog en ikke ubotydelig Ruin 

 fra Gronlands skandinaviske Fortid at fremvise. Arctander 

 fandt her 2\ Alen tykke og dengang (1779J endnu 3 Alen 

 hoie Mure, opforte af en, i det Indre af Igalikko temmelig 

 udbredt, rod Sandsteen. Disse Mure vare Levningerne af en 

 Bygning, der udvendigen havde vaeret26Alen lang og 15 Alen 

 bred, samt paa den nordre Side havt en 3 Alen bred Indgang. 

 Vel antog Arctander, hvad der af Here Grunde ikkun er lidet 

 sandsynligt, at de Gamle ene og alene for Fiskeriets Skyld 

 havde opfort denne Bygning, og at den, som en Folge heraf, 

 aldrig havde vaeret beboet, men blot tjent til Opbevaringssted 

 for deres Fiskeredskaber. Desuagtet bemairkede han som 

 noget Paafaldende, at hele Oen allerede i hans Tid paa Lidet 

 nacr sattes under Vand, naar det var Spring.*) Medens For- 

 fatteren af disse Meddelelser i Sommeren 1828 opholdt sig i Iga- 

 likko, har han gjentagne Gange seet den samme lille Klippeoe 



') Ugeskriflct u Samleren" 6 Bri. Kbhavn 1793. S. P2I6. 



