182 



M. H.I det 5r endast n5r man 5r genomticingd af 

 den ofvertygelse, att vefandct aldtig bor stanna in- 

 nom vissa lender, inoni vissa corporaiioner, inorn vis- 

 sa individer, utan att det bor utstiomma 6fv r er allt, 

 och der det samlat sig i slorre och hogre matt och i 

 renare skick, derifran ulgjuta sig ofver jorden, som 

 man kan ratt uppskatta vardet af de nya institutioner 

 for vetandets spridande, tilt hvilka den forening af Ve- 

 tenskapsman horer, som Mr i dessa dagar biidat sig 

 for Norden. 



Hvar och en af oss kchmer, hvilka omatliga for- 

 delar a"nda hiltils de s& kallade Akademierne el{er fa- 

 sta och staende Llida S5llskaperne gifyit velenskapen. 

 De hafva nfgjort dess slapclplatser, hvarifran, sedan 

 upplackterne der blifvit upplagde i sfora forrader, de 

 derefter i form af kunskap tilgaft i den allma'nna ro- 

 relsen. De nya foieniugarne aYo icke nagot annat an 

 sadane Larda Sallskaper^ satie pa rorlig fot, samt gjor- 

 de friare, tillgangligare, val ej. for Vetenskapsrnaunen, 

 men for AllmSiiheten. De nya ideerna och kunska- 

 perna ntga ifran de staende Sallskaperne endast lang- 

 samt, emedan de ofverga forst genom flere omscltlniu- 

 gar i det allmcinna intellektuela lifvet. Vanligtvis upp- 

 tagas de forst af Undervisningsanstalterne och behofva 

 saledes ofta en generation for att inga i det allmauna 

 vetandet. For den skyndande tiden, som sdker att 

 hoplrauga generalioner till lefnadsdagar, och ar till 

 minuter, a\* denna omsaltuing allt forlangsamj och de 

 rorliga Vele-nskaps-associationerne hafva uppstatt bred- 

 vid de staende, liksom angfarten bredvid segelfarten. 

 Icke som skulle derfore det ena uttranga det andra, 



