164 



masfce horngrop , och hakan fSljaktligen komina till det 

 snedt motstaende aflanga halet, som det i h6rngropen 

 nedtrangda brostet borde kunna skjutas nagot ut at si- 

 dan mot hoftledshalan, till foljd af den afvisning, som 

 den bakat vettande axeln kunde rona af korsknolen. 

 — Den sednare forvandlingen, neml. fran vidoppen 

 hronbjudning till vidoppen ansigtsbjudning , och fran 

 frarnstupad ansigtsbjudning till frarnstupad hronbjud- 

 ning _, skedde deiigenom, att den djupast nedtryckta 

 andau af hufvudet uppeholles bakat i backenet, hvar- 

 vid den andra tvingades att sanka sig framat under 

 blygdbagen. Denna sallsynta forvandling fordrade ett 

 nastan ratvinkligt bojdt korsben, och en rymlig kors- 

 grop. Med den vidoppna hronbjudning en vore f5r 

 ofrigt det egna forhallandet, att hufvudet afven kun- 

 de utkomma i oforandradtlkge , med nackspetsen bak- 

 at blygdbandet och pannan tram at blygdbagen. Det- 

 ta ginge desto lattare, ju mindre bojdt korsbenet vore. 

 Afven vid detta tillfalle utkomme nackspetsen forst, 

 men sSnkte sig sedan bakat stolgangen, sa att hufvu- 

 det i alia fall rullade ut igenom blygden, enligt boj- 

 ningen af sin karnlinie, — Orsaken hvarfore denfram- 

 stitpade ansigtsbjudningsforlossningen icke kunde, li- 

 kasom den vidoppna kronbjudningen , ga i oforan- 

 dradt lage, lage icke i sjelfva hufvudet, utan endast i 

 det satt, hvarpa. det vore forenadt med kroppen. Ty 

 da hakan vore bojd emot brostet, utgjorde hufvudet 

 ett slags foitsattning af sjelfva kroppen, och kunde 

 derfore komma igencm backenet, innan brostet deruti 

 intrildde; men da nackspetsen vore bojd emot ryg- 

 gen, lage hufvudet bredvid kroppen, och f61jaklligen 

 skulle hakan icke kunna nedtryckas 15ngs efter den ho-» 



