34 



Copernicus lagde den forste Grund til vor Tids Natur- 

 videnskab. — Den aristotelisk-ptolomaeiske stivnede Uendelighed 

 blev en bevaegelig og havde sit Bevsegelses Centrum i ethvert 

 Himmellegeme. — Ved Kepler udvikledes forst de Grund- 

 saetninger, paa hvilke de folgende Aarhundreders Naturforskning 

 skulde opbygges med Hensyn til Astronemien, ved Galilei, 

 med Hensyn til Jordklodens partielle Pheenomener. Denes 

 Naturvidenskab var Mathematik. Dette Ma?gtige. Uoverskuelige, 

 som udbredte sig for den menneskelige Aand, var et Fremmed \ 

 det kunde bestemmes, dets tvingende Forhold bestandig noi- 

 agtigere, exactere opfattes, men det blev et evigt Fremmed. 

 Det var et udvortes Uendeligt , hvis indvortes Betydning just 

 derfor aldrig kunde erkiendes, aldrig omfattes. Himmellege- 

 mernes Middelpunkt var et Centrum og dog tillige intet Cen- 

 trum, thi det, hvorved det alene kunde blive et sandt Centrum, 

 laae i det Uendelige (Centrum ubique, Peripberia nusquam). 

 Udtrykket for dette Morke, Uigiennemtraengelige, som for be- 

 standig vendte sig bort fra den erkiendende Aand, ja som 

 henrev den med uimodstaaelig Magt, saa at den ikke formaaede 

 at gienfinde sin egen Realitet, var Massen. — Forgieves sogte 

 man at give denne en indvortes Betydning, ved at haeve den 

 til Materie, som Sandselighedens usandselige Fundament. Be- 

 standig paa ny praecipiterede denne sig som Masse — og Massen 

 adsplittedes i Atomerne; disse sammenklinedes ved udvortes 

 Attraction til Himmellegemer, men og disse bleve i Universets 

 umaadelige Rum Atomer, ikke Middelpunkter, men blotte Punk- 

 ter — og hele Naturens levende Realitet tabte sig i Mathema- 

 tikens abstracte Former. 



Man troe ikke, at vi ved denne Fremstilling ville ned- 

 saette den mathematiske Naturvidenskab. Tvertimod, det er 

 vor Hensigt at henvise til dens hoie, for den menneskelige 

 Aand uendelig vigtige Betydning. Det mathematiske Talent 

 yttrer sig ved den noiagtigste, strengeste Opfatning af alle 



