105 



komneste. Jeg maa imidlertid tilstaae, at jeg ingen Tiltro 

 har til alle de Forsog, man gjor paa at opslille Dyrene i fort- 

 lobende Rsekker, hvorved de ansees for fuldkomnere eller ufuld- 

 komnere, Alt eftersom de ere Mennesket mere eller mindre 

 ulige. I enhver Opstilling af den Art hersker megen Een- 

 sidighed og Vilkaarlighed. For at godtgjore denne min Paa- 

 stand, vaere det mig tilladt for et Oieblik at taenke mig i Hva- 

 lernes Sted, og fra dette Standpunct af at gjore Sammenlig- 

 ningen med det menneskelige Legeme, benyttende de samme 

 Principer, som ellers vore Naturphilosopher pleie at anvende, 

 og benyttende dem med idetmindste ikke storre Eensidighed. 



„Hvalernes Former," vilde jeg da sige, „ere de aedleste. Thi 

 ligesom det Kantede, Skarpe er Characteer for Mineralierne, 

 det Forgrenede Characteer for Planterne, saaledes er det 

 Glatte, Afrundede Characteer for den hoiere, aedlere Dyreform. 

 Mennesket selv erkjender dette. Han finder endog sit eget 

 Legeme skjonnest i Ungdommens Fylde, medens de skarpere 

 Fremstaaenheder endnu skjules af trindere Overflader. Men 

 det Kantede og Skarpe kommcr dog altid meer eller mindre 

 frem paa det menneskelige Legeme. Modsaetningen mod Mine- 

 raliernes Former er aldrig saa stacrk som hos Hvalerne. Ogsaa 

 en vis Plantelighed vedligeholdes i Fingre og Taeer, der staae 

 frem som Grene paa et Trsee, medens de hos Hvalerne ere 

 skjulte i de afrundede Finner. 



Overhovedet udmoerke de hoicre Or^anismer si" dervcd 

 fra de lavere, at Udviklingen skeer mere indefter end udefter. 

 Hos Planterne ligger hele Organudvikl ingen for Dagen; hos 

 Dyrene trajder den indad, desmere altid, jo hoiere Dyret staaer. 

 Det menneskelige Legeme er i denne Henseende fuldkomnere end 

 de (leste andre Dyrs. Dots Hud cr lemmelig n6geo; del liar faa 

 Haar, svage Negle, smaa Orer — dog staaer det i alle disse 

 Henseender endnu tilbage for Hvalernes Legeme, paa bvilket 

 alle disse udvendige Dele ere fbrsvandne. 



