163 



eller gora det onodigt. Ty det finnes i velenskapeu , 

 liksom i allt lefvande, nagot sora ctr continuum, fort- 

 farande och oforg^ngligt, 0J1 nagot, som ar forander- 

 ligt och nylt. De stdende Sdllshapeme komraa alltid 

 att representera vetenskapernes continuilet , tinder det 

 att de rorliga representera sjelfva velenskapens ror- 

 lighet, och hufvudsakligast omfatla det, som kan gifva 

 en ny lifligliet at for skn in game, och utbreda intresse 

 derfor bland allmanheten — hvilket intresse aterver- 

 kar pa vetenskapsmannen sjelfve — samt framfor allt 

 en ny vexelverkan iraellan vetenskaper, hvilka, under 

 deras fortsatta bemodaude alt oupphorligen skiljas at 

 och itidividualisera sig, likval oupphorligen behofva 

 hvarandras bistand och masle racka hvarandra handen. 

 Det ar i denna ganska olika riglning, som de bada 

 slagen af associationer sakei t hadanefter komma alt ut- 

 veckla sig. Uti de stdende komma vetenskapens ak- 

 ter att nedlaggas, kommer normalmallslocken for de 

 varor alt forvaras, som de rorliga associalionerne o- 

 upphorligen sStla i omlopp, 



Det ar anmaYkningsvaYdt, att det egenlligen ar de 

 prakliska vclenskaperne, for livilka hillils sadane ror- 

 liga associalioner bllfvit sliflade. Skalet deifill synes 

 vara, dels alt npplAckter i dessa vetenskaper haf\ a ett 

 stort intresse for den stora allni5nheten, dels att deras 

 forlgang beror af communication imellau deras idka- 

 re, hvilka behofva hvarandras biliade, och dciTore 6u~ 

 ska alt stifta med hvarandra foi hindclser af prrsonlig 

 bekantskap och fortrolig van.skap. Do rorliga S^llska- 

 riei'he blifva derigenom ett nyll hiodrahaud och ett 

 nylt rnedel till humauitet i Vetenskapernes tike, 



