36 



Lov, uden levende Udvikling, uden sand Frihed. — Malebranche 

 forvandlede Frihed til guddommelig Vilkaarlighed — Cartesius 

 og Leibnitz indsaae, at Naturen indeholdt Tilvaerelsens Gaade, 

 at dens Forskning indsluttede Philosophiens Problem. 



Det attende Aarhundrede troede at kunne undvsere Phi- 

 losophien. Imidlertid blev Naturvidenskaben bestandig rigere. 

 Experimenterne , som sogte at isolere Naturens forskiellige 

 Virkninger og i reen Afsondring at betragte de specielle For- 

 hold — Magnetismens, Elektricitetens Phaenomener bleve afson- 

 drede og betragtede i deres isolerede Forhold. En Natur- 

 anskuelse, saare forskiellig fra den, som Fortiden kiendte og 

 som igiennem hele Aarhundreder havde behersket den men- 

 neskelige Forestilling, dannede sig bestandig msegtigere. Dog 

 blev den exacte mathematiske Bestemmelse det videnskabelige 

 Grundlag, og man tilstod kun den en sand, uimodsigelig Vaerd. 

 Chemien, hiin seldgamle Naturforskningens Green, erholdt kun 

 en videnskabelig Betydning, for saa vidt som den kunde trsede 

 frem med mathematisk Bestemtbed. Vel var en specifik Mang- 

 foldighed traadt i Stedet for Gravitationens Eensformighed; 

 men denne Mangfoldighed blev en uoploselig Gaade. Stoflernes 

 bestandig storre Maengde laae ved Siden af hinanden og blot 

 deres udvortes Forhold til hinanden erkiendtes og bestemtes 

 bestandig noiagtigere. 



Man troede lykkeligen at have overvundet Philosophien ; 

 den var forsvunden, meente man, som Hexene og al Slags 

 Overtroe. 



Da traadte Kant frem. Fra nu af blev det erkiendt, at 

 Tilvaerelsens Gaade maatte loses i den menneskelige Bevidst- 

 heds inderste Middelpunkt eller for bestandig blive uoploselig. 

 Den sidste Paastand blev Resultatet af bans kritiske Underso- 

 gelse. Den menneskelige Aand er bunden ved Rummets og 

 Tidens Former, Tsenkningen selv ved Sandselighedens Cate- 

 gorier. Vi kunne indenfor disse uoverstigelige Grsendser med 



