38 



selv, blot for saa vidt som de forstaaes af det Hele; og dette 

 giaelder saavel for enhver organisk Form i de sserskilte Orga- 

 nisationer indtil de tilsyneladende ubetydeligste, som for enkelte 

 selvstaendige Organisationer. Alle Li vets Former, Animalisa- 

 tionen og Vegetationen i deres hele Omfang, i deres uover- 

 skuelige Mangfoldighed , danne en aandig Eenhed, af hvilken 

 Forskeren, jo dybere Videnskaben udvikler sig, desto uimod- 

 staaeligere bliver henreven. 



Men Totalorganismen, i sin Totalitet saavelsom i enhver 

 organisk Form, forudsaetter sig selv, kan kun forklares af sig 

 selv. Intet Organisk har sit Udspring af et andet, intet for- 

 andrer sig, eller forvandles ved en udvortes Proces — enhver 

 Forandring horer til dets Vsesen og kan kun forklares af 

 dette. — Saaledes har Naturvidenskaben selv vundet et Prin- 

 cip, hvis Vaelde og indgribende Kraft voxer med dens Udvik- 

 ling, ja det er, uden at vaere fremheevet i sin Conseqvenz, 

 ligesaa maegtigt i Physiologien, som Gravitationens i Astrono- 

 mien. 



Al Forandring i den uorganiske Natur er Bevaegelse eller 

 Ophor af Bevaegelse (Hvile) ved udvortes Aarsag, al Forandring 

 i den organiske Natur er Udvikling (fremskridende Metamor- 

 phose). Men enhver Udvikling faaer sit Maal, sit Endepunkt 

 med sin -Begyndelse, Udviklingens Slutning er given med det 

 forste Anla?g — og derfor er, ligesom Organisationens Former, 

 saaledes ogsaa enhver Forandring, de ere underkastede, kun 

 forstaaelig inden for Organisationens i sig sluttede Kreds. 



Enhver Organisation — og med denne Totalorganismen — 

 er Form og Udvikling tillige. Formen lever blot for saavidt 

 som den bestandig udvikler sig, og Udviklingen er kun da en 

 organisk, naar den taber sig i Organisationens vedvarende 

 Kreds, der vedligeholder dens Form. Derfor er Physiologiens 

 Axiom Metamorphose. Vel paastaaer man, at Organernes Me- 

 tamorphose er Gienstand for Anatomien, deres Functioner for 



