92 



klart, at heller ikke det Vand, der maaskee kunde vsere i 

 Mundhulen ved Udaandingen, kan sproites i Veiret, men i alt 

 Fald kun den hoist ubetydelige Vandmasse, der forend Udaan- 

 dingen tilfceldigviis maatte kunne vsere kommet ind i Nsesen 

 fra Munden af. 



Sporgsmaalet om Hvalerne blaese Luft eller sproite Vand 

 ud af deres Blseschuller maa jeg, ifolge alle disse Erfaringer, 

 ansee for afgjort, men da saa mange Andre endnu holde ved 

 den modsatte Mening, vil det altid vaere gavnligt, at Enhver, 

 som har Leilighed til at iagttage levende Hvaler, veerdiger dette 

 Sporgsmaal omhyggelig Opmeerksomhed. 



Har Naturen taget saeregen Omsorg for at lette Luftens 

 Ind- og Udtrsedelse til og fra Lungerne hos disse i Havet 

 levende Dyr, saa har den ikke mindre sorget for, at de skulde 

 vaere island til at undvaere Aandedreettet saa Icenge som muligt. 

 At kunne holde Veiret laenge, maatte hos dem vaere vigtigt 

 fremfor hos noget andetDyr. Sporge vi forst, hvor laenge vel 

 Hvalerne kunne holde Veiret. da maa Svaret for det Forste 

 falde noget forskjelligt for de forskjellige Arter. Saaledes 

 kunne de mindre Arter af Delphiner venteligen ikke maale 

 sig i denne Henseende med de store Bardehvaler. Men Svaret 

 maa dernaest falde meget forskjelligt, alt efter som man enten 

 seer hen til, hvor lang Tid der almindeligviis hengaaer mellem 

 hvergang Dyret traekker Veiret, eller hvor lang Tid Dyret er 

 istand til i Farens Oieblik at holde sig under Vandet, inden 

 Angsten for at qvaeles overveier Frygten for at give sig blot 

 for Fjenden ved at soge Vandskorpen. Forskjellen kan her 

 allerede forud antages at vaere lige saa stor som f. Ex. hos et 

 Menneske, der i den rolige Tilstand aander omtrent 14 Gange 

 i eet Minut, men til Nod kan holde Veiret i eet eller 2 Minu- 

 ter. Hvor hyppigt en Hval i den rolige Tilstaud drager Veiret 

 er meget let at iagttage. Man behover kun at taelle det Antal 

 Minuter eller Secunder, der forlober mellem hvergang det 



