93 



svommende Dyr kommer tilsyne over Vandskorpen, og jeg kan 

 ikke noksom opmtmtre Enhver til at give Agt herpaa, der 

 niaatte faae Leilighed til at iagttage Hvalerne i den frie Til- 

 stand. Paa Marsvinene har jeg selv anstillet denne Underso- 

 gelse med Secunduhret i Haanden, medens jeg i dette Foraar 

 opholdt mig ved Issefjorden. Jeg fandt deres Aandedrset' langt 

 hurtigere end jeg havde ventet. Der hengik nemlig alminde- 

 ligviis ikke meer end J — £ Minut mellem hvergang et ude i 

 Fjorden sig visende Marsviin dykkede op. Dets Aandedraet 

 var aitsaa omtrent 3 Gange langsommere end Menneskets, en 

 Forskjel, der ikke er synderlig storre, end den man ogsaa seer 

 mellem andre Pattedyr indbyrdes, isa^r mellem storre og mindre 

 Dyr. Herved er imidlertid opstaaet en ganske egen Tvivl. 

 Besynderlig nok hersker blandt Marsvinene naeslen almindeli- 

 gen en egen Lungesygdom, der bestaaer i at Luftroret ofte i 

 alle dets Fonzreninger meer eller mindre er fvldt med to Slags 

 Indvoldsorme (Strongylus inflexus), hvoraf de lange straekke 

 sig fra Luftpiben ind til de sidste blinde Ender af Luftveiene 

 og her ligge sammenrullede med deres Hovedende, dannende 

 en haard Knude, der som oftest rager frem paa Lungens Over- 

 flade. Disse Orme maae aabenbart forhindre Dyrene i at op- 

 tage saa megen Luft i Lungerne, som ellers kunde rummes 

 deri; de maae aitsaa for en stor Deel berove dem deres Evne 

 til at holde sig laenge under Vandet. Alligevel er Sygdommen 

 meget udbredt; de allerfleste voxne Individer lide deraf, og 

 det er vist, at den har hersket blandt dem i mange Aar, tlii 

 allerede Bartholin omtaler disse Orme hos det Marsviin, ban 

 dissecerede i Kong Frederik den Tredies Nstrvaprelse. De ere 

 ogsaa (undue i Marsviin, fangne i Nordsoen og ved de russiske 

 Kyster i Ostersuen. 



Ormene forekommc ogsaa, isajr hos de yngre Individer, 

 i Blodaarerne. De synes at danne en egen Familie blandt Ind- 

 >oldsormene, ligesaa eicndommelig i deres Bygning som Stedet, 



