98 



skelige Legemes naturlige Varme. Stak jeg min varme Haand 

 ind i det nysdode Dyrs Legeme, eller lagde jeg den blot ud- 

 vendig paa Huden, isaer paa Underlivet, folte jeg Delene altid 

 varme, altsaa af en hoiere Varmegrad end rain Haands. 



Disse Erfaringer, der ganske stemme med Andres, ere 

 meget vigtige. Jeg kan derfor ikke noksom opmuntre Enhver, 

 der har Leilighed til at gjentage dem, at prove deres Rigtig- 

 hed, og give nye Bidrag til Reglens Stadfastelse , den Regel, 

 at Hvalernes Varmegrad er hoiere end de fleste, maaskee end 

 alle andre Pattedyrs, selv deres, som leve under de gunstigste 

 ydre Forhold. Da det imidlertid staa'er urokkeligt, at Hvalerne, 

 trods de ugunstige ydre Forhold, hvori de leve, have en meget hoi 

 egen Varme, saa er det af stor physiologisk Interesse at under- 

 soge, hvorpaa dette beroer. Vi maae forud vente, her ikke 

 alene at traeffe alle de Betingelser, hvorved Varmeudviklingen 

 foroges, men ogsaa detn, hvorved Varmeledningen formindskes, 

 opfyldte i hoieste Grad. Dette vil en noiere Undersogelse 

 bekraefte paa det Fuldkomneste. 



Den hoie Varmegrad hos Pattedyr og Fugle ligger egentlig 

 i Blodet; ethvert Organ har sin Varme fra det, og er altid 

 des varmere, jo fuldblodigere. Men Hvalerne ere netop 

 overordentlig fuldblodige Dyr. Pulsaare- og isaer Venestam- 

 merne ere hos dem ikke alene absolut, men endog i Forhold 

 til de colossale Legemer ussedvanlig rummelige; Grenene lobe 

 hos dem fremfor hos noget andet Dyr i mangfoldige Slyng- 

 ninger; omkring Rygraden og Ribbenene danne Pulsaarerne 

 endog saa tykke Knipper af sammensnoede Grene, at disse 

 Been ligge ligesom begravede i dem; paa mangfoldige Steder 

 dele storre Grene sig i Net af mindre Grene, der atter 

 forene sig i storre, hvorved de saakaldte Undernet (retia 

 mirabilia) opstaae; lignende Net dannes af Venerne paa Here 

 Steder; om de uhyre store Udvidelser paa Underlivets Vene- 



