410 AFDELNINGEN FOR BOTANIK OCH FYTOPALEONTOLOGI. 



biadlikt utplattade pa det satt, att den plattade delen liar 

 en vertikal stallning. Alia af mig iakttagna fyllodier hafva 

 ett nedre, raer eller mindre trindt parti, som till sin orga- 

 nisation ofverensstammer med ett vanligt bladskaft. 



Ofverhuden hos fyllodierna af acacierna utmiirker sig 

 genom en synnerlig tjockvaggighet, pa grund livaraf klyf- 

 oppningarna komma att ligga i sma fordjupningar. Hos 

 Oxalis bujyleuri folia, den en da med fyllodier forsedda art af 

 Oxalis, som jag annu varit i tillfiille att undersoka, ar ofver- 

 huden jemforelsevis tunnvaggig, livarigenom klyfoppuin- 

 garna komma att ligga i jemnhojd med epidermis. 



Grundvafnaden ar mer eller mindre fullstandio^t diffe- 

 rentierad i ett yttre periferiskt ocb ett inre centralt lager. 

 Det forra ar rikt pa klorofyll, det senare saknar antingen 

 helt och hallet detta amne eller innehaller detsamma i min- 

 dre myckenliet. Det senare forhallandet eger rum hos nyss 

 omnamnda Oxalis-art, hos hvilken dessutom ingen annan 

 olikhet mellan grundvafnadens bada lager forefinnes. Hos 

 acacierna ater igen iir det periferiska lagret utyeckladt till 

 ett palissadparenkym, som merendels utgores af tvenne cell- 

 rader. Klyfoppningar forefinnas merendels i lika stor myc- 

 kenhet i fyllodiets bada bredaste sidor, och deras andhalor 

 komma pa det satt till stand, att palissadcellerna i den yt- 

 tersta raden boja sina utatviinda andar fran hvarandra. Hos 

 Acacia cuneata hafva fyllodierna den ena bredsidan konvex 

 och lindrigt uppatvand samt den andra konkav och nagot 

 nedatvand. Klyfoppningarna aro talrikare i den konkava 

 sidan, och pa samma gang blifver palissadparenkymet der- 

 stades mer pneumatiskt, hvarjemte dess celler aro kortare i 

 en mot ofverhuden vertikal riktning. 



Grundvafnadens inre centrala lao'er saknar hos acacierna 

 helt och hallet klorofyll samt ar skarpt differentieradt fran 

 det periferiska. Hos olika arter ar detta lager mycket vex- 

 lande till sin miiktighet, hvilket foranleder den olika tjock- 

 leken af fyllodierna hos ifragavarande vaxter. 



Karlknippena i fyllodierna forhalla sig med hansyn till 

 forgreningen pa ungefar samma satt som i bladskifvan. Man 

 kan namligen urskilja gro'fre, med hardbast forsedda och af 



