ARESCHOUQ, KLIMATETS IXFLYTANDE PA VAXTEBNA. 83 



1 



licren pa torra, sandiga lokaler, iakttaga sadana former. Men 

 huru gles och foga utvecklad ar ej denna harbekladnad i 

 vart klimat i jemforelse med den tiita fiitludd, sora utmarker 

 manga vaxter i de torra och varma landerna, t. ex. kring 

 Medelhafvet, i sodra Afrika, vissa delar af Sydaraerika och 

 de extratropiska delarne af Australien, liksom afven under 

 vissa forhallanden i hela den tropiska zonen, nar namligen 

 vaxterna aro ntsatta for det fulla varma soUjuset. En dylik 

 varmeoledande bekladnad kan afven anvandas sasom skydd 

 mot en lag temperatur. Yi hafva sasom ett bevis derpa 

 redan anfort knoppfjallen hos ashen. Och de hognordiska 

 vaxtformerna hafva ju ofta de yngre delarne skyddade af 

 en dylik ludd, hvilken forsvinner, sa snart sommaren val 

 hunnit stadga sig. 



Ett skyddsmedel med samma andamal som harbeklad- 

 naden bildar den i eller under ofverhuden uppkommande 

 vattenvafnaden, som till det yttre liknar ofverhuden, och 

 hvars ceJler aro fylda med vatten. En sadan organisation 

 finner man hos vissa tropiska vaxtformer, i synnerhet hos 

 arter af slagtena Ficus, Begonia m. fl., foretradesvis nar de 

 lefva pa ett torrt underlag, sasom klippor, triidstammar o. s. v., 

 men den saknas belt och ballet i de kallare klimaten. Denna 

 vafnads timnvaggiga beskaffenbet och stora rikedom pa 

 vatten gora den namligen oduglig sasom skydd mot kolden. 



Naturen eger till sitt forfogande annu ett annat, ofta 

 forekommande skyddsmedel mot temperaturens ytierligheter. 

 Ty sasom ett dylikt skyddsmedel torde utan all fraga den 

 tjockvaggiga, kutikulariserade ofverhuden bora betraktas. 

 Det ar i synnerhet de yttre vaggarna af ofverhudens celler, 

 som kunna blifva sa utomordentligt tjocka, att de, t. ex. hos 

 misteln, betydligt ofvertraffa cellhalighetens diameter. Pa 

 samma Sfansr forandras membranens kemiska natur och bllf- 

 ver unsfefar den samma som i korkviifnaden. hvilken iu i 

 synnerhet af den orsaken utgor ett sa godt skyddsmedel. Blad 

 med en s§-dan ofverhud hafva vanligen en glatt, glansande 

 yta och aro tjocka, torra samt laderartade. Derjemte komma 

 klyfoppningarna i en s^dan ofverhud att ligga i sm& for- 

 djupningar i bladets yta, hvarigenom de ej iiro fuUstiindigt 



