782 FESTER OCH UTFLYGTER. 



Odlarn rodjer mark, och fait och dalar 

 For hans modor gifva riklig skatt, 

 Grufarbetarn oppnar bergens salar, 

 Hemtar rikedom ur djupets natt; 

 Langre dock an plog och yxa tranga, 

 Djupare an malmens adra gar, 

 Forskarns rike stracks; ej granser stanga 

 Faltet, der sin gyllne sad ban sar. 



Hvem kan rakna, bvem kan ofverskada 

 Tegarna pa tankens skorderymd? 

 Nya tider nya ron bebada 

 I en dag. for ogat annu skymd; 

 Men med hvarje segerskord, vi vinna, 

 Mensldighetens odling framja vi. 

 Deji ar makten, som skall ofvervinna 

 Morkrets bar och valdets barbari. — 



>Varde IjusI^ sa lydde skaparorden, 

 Da den forsta morgonsolen log, 

 Och ur hafvets famn den unga jorden 

 Forsta blicken upp mot himlen slog. 

 Ljus vi bedja om vid tankens strider; 

 Ljusets seger! ar var losen bar. 

 Forskningen ej nagot morker lider — 

 Morkret alia yillors moder ar. 



Ljus och Sanning sasom stjernor klara 

 Lyse vagen, som vi vandia pa, 

 Att naturens bok, den underbara, 

 Lifvets gyllne bok, vi tolka ma! 

 Hvarje kunskapsfro vi sa och drifva, 

 Hvarje sanning, ren och uppenbar, 

 Skall en gang sin frukt at verlden gifva, 

 Nar dess skordetimma slagit bar. — 



\ 



o 



Svaje skon och stolt var vigda fana! 

 Flyge tanken fri som himlens sky! 

 Arans lager vinkar pa var bana, 

 Utan ModsTiidd, utan vapengny; 

 Tyst. som sol gar fram pa himlarunden, 

 Forskningen sin segerbana gar, 

 liar fram, af tid och rum ej bunden, 

 Lagger skatt till skatt, fran ar till ar; 



Tranger in i tingens dolda grunder. 

 Mater banorna for verldars bar, 

 Samlar, hopar under uppa under, 

 Att forklara skapelsens rayster. 

 Fast vi lifvets gata ej fa losa, 

 Ej fa draga gudaslojan af, 

 Broder! dock bur skont att visdom osa 

 Ur den djupa evighetens haf! 



Professor Santesson utbragte ett tack till danskar och norrnian 

 for den valvilja och gastfrihet, som kommit svenskarne till del vid 



